1905.] WILHELM ANDREAS WEXELS. 91 



ham her, som det ikke sjelden gaar Digtere, at deres Produkter 

 faar en ganske anden Addresse end paatænkt. Hvad der har 

 ligget i Welhavens Tanke, var vel nærmest at give en Prest, der 

 forglemte sig selv, en Mindelse om hans pastorale Pligt, — men 

 hans Indlæg er blevne til pastoraltheologiske Afhandlinger, der 

 vil skattes hojt af enhver dannet Theolog, gjennemtrængt af 

 Bevidstheden om, hvad Helligdommen kræver af sine Tjenere. 

 Imidlertid er det ikke blot den dybe Romantiker, der vandrende 

 i Helligdommen kræver Høytidsstemning, Renhed, Stilhed og 

 Fred, men det er den hele Welhaven, vi møder i denne Strid. 

 Hesselberg havde mødt sine Modstandere med haanlig Over- 

 legenhed og fortalte, at han har skrevet „let og spøgende", at 

 han „betragter Striden med Munterhed", men Welhaven møder 

 ham med, at han i Kirken var alvorlig, og efter alt, hvad der 

 er forhandlet, maatte hans Foredrag være alvorlig ment, og 

 — naar man alvorlig kræver ham til Regnskab, bliver han let, 

 spøgende, ironisk — i fuldt Presteornat. 1 



Vi skal ikke anstille Betragtninger over Kirkens Pligter 

 overfor en saadan Fremtoning; men trist vilde det have været, 

 om vi ved et Tilbageblik skulde have fundet, at Kirkens Tjenere 

 taug, medens Digteren holdt dem et Foredrag, som ved sin be- 

 aandende Kraft maatte gribe alle dem, som var af Sandheden. 

 Vi har nævnt Delphins Sendebrev, der var vel ment og fromt, 

 men tarveligt ved sit Ræsonnement om politiske Forhold og 

 Hesselbergs Standpunkt og dets Forenelighed med den kristelige 

 Sandhed o. s. v. Dette gav da atter Anledning til, hvad vi kunde 

 kalde den republikanske Bibelfortolkning — den mosaiske For- 

 fatning er republikansk, Samuel en Folkeven, fuldkommen Lig- 

 hed for Loven, Folkeforsamlinger o. s. v. — ■ fremført med Over- 

 legenhed og vidnende om, hvor højst fornøden en efter Sand- 

 heden søgende Bibelkritik er for Kirken. Wexels har uden 

 Tvivl været den Raadgiver, Delphin i sit Sendebrev omtaler, og 

 om han just ikke fandt sig dreven til at tåge sin Svoger i For- 

 svar, har han dog fundet en kirkelig Udtalelse paakrævet under 



1 Welhaven: Saml. Skr. II, 111. 



