1905.] WILHELM ANDREAS WEXELS. 103 



ham ikke Svar skyldig. Man kan ved Læsningen af disse Ar- 

 tikler ikke nok rose den værdige Tone, hvori de to højt begavede 

 Forfattere holder sine Artikler — med al deres Skarphed. Wel- 

 haven var Søn af en Prest, der havde digtet Salmer. 1 Som alle 

 Bergens-Gutter paa den Tid var han kirkevant fra sin Barndom, 

 og det har visselig været ham en Umulighed at fare let hen 

 over saa alvorsfulde Sager som disse. Man har maaske her 

 gjort ham Uret. Hans poetisk-kritiske Skarpblik har været 

 aabent for den store Afstand mellem den kristelige Aabenbaring 

 og de jødiske Forestillinger, længe før Theologerne begyndte at 

 tåge sig af disse Ting. Her blev han da ogsaa den sejrende 

 paa Pladsen, da Wexels fremstod som Ridder for det gamle 

 Testamente, medens Welhavens Angreb gjaldt de jødiske — til- 

 dels grovt antropomorfistiske — Forestillinger, der maatte bort 

 fra Kristi Menigheds Salmesang. Som Wexels' Ridder fremstod 

 den dygtige Prest Chr. J. Sandberg ; men han har aabenbart her 

 været inde paa et Gebet, hvor han ikke var hjemme, da han 

 væsentlig holder sig til Welhavens Angrebsmaade, hvori han vil 

 finde Mangel paa Ærbødighed overfor hans Modstanders Person. 2 

 Vi har forgjæves søgt efter saadan i Welhavens Kritik og lige- 

 saa forgjæves efter Bevis derpaa i Sandbergs Artikler. 



Der er imidlertid med alt dette neppe Tvivl om, at Wexels' 

 Kritik var bestemmende for Welhavens Befatning med Salme- 

 sagen. Det kunde ikke undgaaes, at man ved Wexels' Optræden 

 maatte faa et Indtryk af, at det her gjaldt Menigheden og dens 

 Trang, og at der spurgtes om meget mere end at bortskaffe, 

 hvad der var stødende for den gode Smag og sunde Sands i en 

 liden Del af Folket. Vejen var saaledes vel banet for den store 

 Salmesamling (714 Nrr.), som Wexels i Novbr. 1840 skjænkede 

 Menigheden. Han udtaler sig med stor Beskedenhed om Bogen 

 som et Forsøg, der maatte gjennemgaa mer end en Forbedrings- 

 proces, om den skulde naa den relative Fuldkommenhed, som 



1 Findes i Afskrift i Universitetsbibliotheket. Originalmanuskriptet ejes 

 af Sogneprest J. A. Welhavens Enke. Noget kirkeligt eller poetisk 

 Værd har de ikke. 



2 „Morgenbladet" 1840 No. 160. 



