1905.] WILHELM ANDREAS WEXELS. 111 



Hensyn til hans tunge Humør, og de vidste, at han vilde gaa 

 Heftigheden af sig. Med saadanne Scener i Tanke kan man 

 forståa, hvor Forkastelsen af Salmebogen har gjort ham ondt. 

 Han har visseligen troet, at dette Arbejde skulde blive en vel- 

 signet Gave til den norske Kirke, og det tog Tid, før han fik 

 Øje paa Bogens Mangler. Dette skede dog. 1859 udkom hans 

 Salmesamling i 3dje Udgave (850 Nrr.), og en noget større 

 Omhu for at bevare Salmernes ældre Form er her umiskjendelig. 

 Wexels har saaledes syslet med Salmer helt op i sin Alderdom. 

 Omtrent hele sit Liv skrev han af og til Vers i den barnlige 

 elegiske Tone, medens Tanken om Saligheden og Længselen 

 efter de evige Boliger kunde bringe Begejstring ind i hans stil- 

 færdige Sang. Han har imidlertid neppe seet sit Kald i at digte 

 og arbejde paa en Salmebog, men det kunde ikke undgaaes, at 

 han under den mangeaarige Syslen med delte velsignede Fri- 

 time-Arbejde maatte komme ind paa Tanken om, at Gud maaske 

 havde tiltænkt ham den skjønne Lod at skjænke den norske 

 Menighed en Salmebog. Om han har havt Fordom mod Land- 

 stad, der fik Kaldet, vil vi kalde det menneskeligt. Om den i 

 1856 udkomne Prøve — Julesalmer — skriver han: „. . . Er der 

 dog ikke en forunderlig Maner i dem, — en Jagen efter Norsk- 

 hed, der ofte bliver plat og triviel, stundom uforstaaelig, og efter 

 en Barnlighed, der ofte udarter til Barnagtighed, f. Ex. 6 Ps. 3 V. 

 — I den Skikkelse, det nu har, forekommer det mig ubrugbart 

 i Kirken". 2 - 



1 Om Menighedsmødet og hvad derpaa fulgte se Skaars Salmehistorie II, 

 S. 601 ff. Mine Erindringer om Mødet støttes af min Ven Sogneprest 

 J. C. Muller, der stod Wexels nær og specielt maatte bemærke hans 

 Smerte over Salmebogens Nederlag. 



2 Wexels til C. Wulff 22 /i '857. Verset lyder: 



Kjære søde Vennen min, 

 faar jeg Lov at være din! 

 faar jeg Lov at følge dig 

 op til Gud i Himmerig! 

 Kjære hjælp mig, er du snil ! 

 evig jeg dig takke vil. 



