1905.] WILHELM ANDREAS WEXELS. 115 



sen slet ikke stemt for meget liberale Bestemmelser. Wexels, 

 der al tid havde holdt paa Samvittighedsfrihed og Talefrihed, var 

 vistnok ikke bange for at slippe Aanderne løs, men han var en 

 stræng Ordensmand og har maaske tiltraadt sit Arbejde med 

 Hovedet fuldt af Regler, som han snart fik ud deraf. Det var 

 Andreas Stenersen, som bevirkede dette, og som gav Stødet til, 

 at Lovforslaget fik det Præg, som det beholdt. 1 Det var færdigt 

 12te Juli 1844 og sendt Biskoperne og det theologiske Fakultet 

 til Erklæring, hvorimod der ikke blev Tale om at sende det til 

 Landets Prester. Der har vel ikke været Tid dertil, om man 

 ogsaa ellers havde fundet det paakrævet. 



Mellem Kommissionen og Fakultetet blev der ikke Enighed, 

 da dette nok vilde tilstede Religionsfrihed i Almindelighed for 

 alle kristelige Religionspartier, men antog, at man burde forbe- 

 holde sig at ordne Stillingen, som man fandt det hensigts- 

 mæssigst for hvert enkelt. 2 Rundt om i Landet var visseligen 

 ikke Meningerne delte angaaende Friheden, men desto mere om, 

 hvor langt man skulde gaa i dens Begrændsning. De fleste 

 — næsten alle ældre Prester — var mere af Fakultetets end af 

 Kommissionens Tanker, og det viste sig, at man var bange for 

 en fuldstændig Dissenterlov. Wexels selv fik et Anfald af 

 Ængstelse 3 og udtalte 1844 i en Prædiken, at han ikke var 

 blind for Vanskelighederne ved at gjennemføre Friheden i Livet 

 i det hele. Han vovede ikke at udtale bestemt, om Tiden var 

 inde til at ordne Dissenternes Forhold til Stat og Kirke ved 

 privat Lov, eller om man burde lade det blive ved Grundlovens 

 § 2 i dens oprindelige Lydelse og saa se Tiden an. Imidlertid 

 kom han ud over sine Betænkeligheder og tilkjendegav dette i 

 en Artikel i „ Morgenbladet". 



Det er ovenfor 4 omtalt, at Olaus Nielsen regnede sig til 

 Haugianerne og ansaa sig som Tolk for deres Meninger, hvad 



1 Meddelt af Kommissionens Sekretær, Bureau chef, siden Stiftamtmand 

 Jakob Bonnevie, der med Kommissionens Tilladelse deltog i Diskus- 

 sionen. 



2 Cfr. Mau S. 200. 



3 Cfr. Mau S. 203—4. 

 * Se o. S. 72. 



