128 D. THRAP. [No. 6. 



kan vel sige, at den aldrig kan dø, og at den længst vil bære 

 Wexels' Minde. Ved Generalforsamlingen anmeldte Professor 

 Kaurin, at nu, da det maatte antages, at alle Missionsforeninger 

 i Landet havde sluttet sig til det norske Missionsselskab, ansaa 

 Missionskomiteen sit Hverv for udført og overlod det herefter til 

 Selskabet. Ved Gudstjenesterne havde Wexels ikke Ordet uden 

 i sine Salmer. De bragtes med til Hjemmet af mange, der i 

 den nærmeste Fremtid skulde blive hans bitre Modstandere. 



Aaret før denne Generalforsamling havde Wexels udsendt 

 sin „Aaben Erklæring", og et Par Maaneder efter den blev han 

 residerende Kapellan. Striden begyndte, og hvad nu end hans 

 Modstandere i Øst og Vest var, saa kunde der ikke spørges om, 

 at de var ivrige Missionsvenner, og at der var nok af dem at 

 finde i hver eneste Kreds- og Generalforsamling. At Wexels 

 under saadanne Forhold tråk sig tilbage fra Missionsgjerningen 

 og — saavidt vides — aldrig deltog i Forhandlingerne om den, 

 kan ikke forundre. Vi skal dog ikke indestaa for, at vi her har 

 fundet Grunden. At han hele sit Liv nærede en hjertelig Inter- 

 esse for den store Sag, er jo sikkert nok. Saavidt vi ved, har 

 han ikke optraadt som Prædikant ved noget Missionsmøde før 

 5te Juli 1855, da han prædikede ved den Gudstjeneste, der 

 aabnede den stormfulde Generalforsamling. Der blev strax 

 — samme Dags Ettermiddag — forhandlet om Forholdene paa 

 Fredrikshald, 1 og en gammel Lægbroder begyndte et Foredrag, 

 der skulde danne Indledningen til en Diskussion om den kirke- 

 lige Anskuelse, med megen Forbitrelse, — men han blev afbrudt 

 og videre Diskussion i denne Retning hindret ved Dirigenten, 

 Sven Bruns Konduite. 2 



1 Se o. S. 79. 



2 Forfatteren var tilstede ved det hele Møde og mindes det meget godt. 



