1905.] WILHELM ANDREAS WEXELS. 143 



have udtalt nogen Dom over Kristiania Presteskab paa denne 

 Tid. Den gamle Stiftsprovst, Biskop Nicolai Lumholtz, var en 

 rettroende Prædikant, der endog gik saa vidt, at han tog sig af 

 Hans Hauge, men han havde været i Embedet fra 1774 og var 

 forlængst antikveret i den Tid, som begyndte med 1814. 



Wexels havde fra sin Barndom aldrig tænkt sig anden Livs- 

 stilling end at blive Prest. Han fik tidlig Lyst til at prøve sig 

 paa Prædikestolen og var der allerede 3 Onsdag efter Paaske 



— 23 April 1817. Denne Prædiken er tabt; men man har 2 

 Prædikener fra hans Kandidattid, da han var konstitueret i 

 Kateketembedet uden endnu at være ordineret. Prædikenerne 



— Palmesøndag og Langfredag — er ganske efter de gjældende 

 Regler — Indledning, Thema: „det himmelske Rige og dets 

 Undersaatter" — Langfredag: Indledning, Thema: „En Christens 

 Tanker ved at betragte den korsfæstede Frelser". Han vil da 

 1) først erindre sig Jesu Døds Beskaffenhed og Hensigt, 2) be- 

 slutte at vise sig taknemmelig for denne store Velgjerning, og 

 endelig 3) i sine Lidelser og Trængsler hente den største Trøst 

 ved Betragtningen af Jesu Lidelse og Død. I den første af disse 

 er det maaske et Offer til Tidsaanden, naar han ved Talen om 

 de Fordømtes endelige Skjæbne har slettet Djævelens Navn ud. 

 Det er dog blevet staaende et andet Sted. Djævelen var vel i 

 alle dannede Kredse paa den Tid forvist til Eventyrets Rige. 

 Her kunde Rationalismen vinde en let Sejer ved at fremdrage 

 Hexeprocesserne o. s. v. som Vidnesbyrd om, hvad Djævletroen 

 leder ti!. Det var vist mange ærlige Folks Mening, at denne 

 Argumentation var rigtig. Vi maa forbauses over, at Wexels 

 i sit 22de Aar har kunnet udarbejde saadanne Prædikener. Man 

 ser allerede paa dem, hvorledes den bibelske Dogmatik er gangen 

 ham i Blodet. Man mærker naturligvis ikke den rige person- 

 lige Erfaring af Kristentroens fornyende Magt, der gav hans 

 Prædiken saa stor Virkning paa hans gamle Dage, men allerede 

 til at fremtiæde med den gamle Orthodoxi saa aldeles utilhyllet 

 i 1819 skulde der Frimodighed. Wexels skal have udtalt sin 

 Forundring over sine Ungdoms-Prædikener og fundet dem rent 



