1905.] WILHELM ANDREAS WEXELS. 145 



faar her end mere Indtryk af, hvor vanskeligt han har for at 

 lade sig nøje med et enkelt Subjekt eller Prædikat. Der er 

 altid Gjentagelser, og de kan neppe have opnaaet Hensigten — 

 Tydeliggjørelse — men har vel heller været generende for Til- 

 hørerne. I denne Tid har Wexels vist læst den hele Prædiken 

 op af Papiret. Med sit rige kristelige Liv har vel ikke W. her 

 dannet nogen Undtagelse fra Ungdommen i Almindelighed: Livet 

 rigt, — Tankerne ikke. Man ser derfor ogsaa, hvorledes han 

 kan udtvære en Tanke og bruge flere Sider paa Forklaring af 

 de simpleste Ting. Det er Ungdommens Svaghed. Man tinder 

 i disse Ungdoms-Prædikener ikke det mindste af Polemik mod 

 Rationalismen, og dens Ytringer har maaske ikke været mange 

 i 1820, da J. St. Munch var den eneste, om hvem der kunde 

 blive Tale, og han var ikke nogen meget udpræget Rationalist. 

 Biskop Bech tog vel ikke mere Del i Tingene. — Det er mod 

 Verden, Verdens Lyst, Verdenslivet, han strider, men ogsaa her 

 moderat. Der er ikke Glimt af Genialitet i disse Prædikener, 

 — ikke en Tanke, der tyder paa nogen højere Aandrighed. Det 

 er deres gjennem kristelige Indhold, der har givet dem deres Værd, 

 og Iveren for Herren, der har bragt W. til at udgive dem. At 

 Forfatterforfængelighed har havt noget at sige hos den 25-aarige 

 Mand, har vi vanskeligt for at tro. Vi tør meget heller tænke 

 paa den store Mangel paa religiøse Bøger ved denne Tid, da 

 Andagtsbog-Selskabet stiftedes. Imidlertid var Wexels selv den, 

 der allermindst vilde paastaa, at noget menneskeligt var ham 

 fremmed. En stærk Trang til Produktion har han altid havt, 

 og med denne følger jo Lyst til at se sine Arbejder trykte. 



Vi tør ikke udtale os om, hvem der har været Wexels' 

 Mønster, hvilke Prædikanter han har læst og studeret. Selv 

 nævner han aldrig noget herhen hørende i sine Breve fra disse 

 Aar, og vi skal ikke indlade os paa nogen Gjætning. Paafal- 

 dende var det os, at Mynster, hvis Prædikener 1811 havde vakt 

 saa megen Opsigt, ikke synes at have havt nogen Betydning for 

 ham. Wexels var den gamle Tids Barn, saa kun Kristusfiend- 

 skab i Rationalismen, og hvad der med den hang sammen. Han 



Vid.-Selsk. Forh. 1905. No. 6. 10 



