1905.] WILHELM ANDREAS WEXELS. 147 



— blive udraabt som en Sværmer. Chr. Sandberg, 1 som kom 

 til Kristiania 1822, havde dette ganske paa det rene, og da han 

 selv af Naturen altid havde havt Væmmelse for alt sværmerisk 

 og sekterisk Væsen, fik han Fordom mod Wexels, men Sand- 

 heden maatte dog snart gjore sig gjældende, og dennes lyse, 

 klare Lærdom mødte ham overalt. — Fru Gonradine Dunker 

 har vistnok været Tolk for de dannede Kredse, naar hun for- 

 tæller, at Wexels er gangen over til Herrnhutterne uden at ville 

 være det bekjendt. Hun havde Sommeren 1823 hørt en Præ- 

 diken af ham, hvori han bad Gud give os Kraft og Evne til at 



hade, foragte, afsky og forbande os selv. — — Engang 



begyndte han at indflette i Talen nogle fornuftige, ja trøstende 

 Ord, men derpaa føjede han til: „Saaledes taler Fornuften, men 

 denne Fornuft, som taler i dit Hjerte, min Broder! er Djævelen". 



— Her blev naturligvis en Kone sindsvag, og en ung Mand 

 begik Selvmord, men selv Fru Dunker vidste dog ikke, om 

 Wexels havde nogen Del deri. — Dette er jo almindelige Ting, 

 men man kom ogsaa ud over disse. I Slutningen af 1823 

 hændte det, at Wexels i sin Prædiken raabte: „Se jeg forkyn- 

 der eder den Herre Christus, ja jeg seer ham, der er han midt 

 iblandt eder!" — Nu rejste Bjerregaard sig op i sin Stol med 

 de Ord: „pip pip! her er jeg". 2 At en saadan Guttestreg maatte 

 vække almindelig Forargelse, siger sig selv, men for Wexels 

 kunde sligt blive en ny Sten til Byrden. Han har dog maaske 

 ogsaa hørt en stille Mindelse om Moderation i Udtryk og Maner. 



Efter at Wexels havde tilegnet sig Grundtvigs Livssyn, er det 

 en Selvfølge, at det sakramentale — navnlig Daaben ogDaabspagten 



— maatte faa en ganske anden Plads i hans Prædiken, men det blev 

 ikke en saadan, at alt andet blev stillet i Skygge. Vi maa endog 

 sige, at hans Prædiken i det hele ikke forandrede Karakter eller 

 Form, saa vidt vi derom kan dømme ved Læsning. Han maa 

 vel ellers i denne Tid have begyndt at skrive sine Prædikener 



1 Se o. S. 98. 103. — Morgenbladet 1840 No. 160. 



2 Fru Conradine Dunker til sin Moder Fru Hansteen 13 / l2 1823. — Hi- 

 storien om Bjerregaard var meget bekjendt og blev mig fortalt i 1854 

 af Sogneprest Honoratus Lyng, der havde været i Kirken. 



