1905.] WILHELM ANDREAS WEXELS. 153 



meise af, at Wexels i sin Prædiken meddelte det Liv, som var 

 hans alt. Vi maatte ofte under hans Prædiken tænke mere paa 

 ham end paa os selv med Bøn til Gud, at Kristendommen maatte 

 leve i os, saaledes som den aabenbarede sig i ham. 



Wexels blev til det yderste tro mod sin egen Overbevis- 

 ning, og det var hans Liv at trænge altid dybere ind i Sand- 

 heden og finde Lys i det dunkle. Al den Modstand, han mødte 

 ved sin Behandling af Spørgsmaalet om Kristi Nedfart og Mulig- 

 heden af Omvendelse elter Døden, drev ham til altid dybere 

 Studier paa dette vanskelige Felt. Her kan da ogsaa hans 

 Prædiken have en Nyhedens Duft selv op i hans sidste Aar, og 

 man kan maaske finde, at han, dybt interesseret i Sagen, ser 

 lidt mere, end han behøver. Han siger saaledes paa Iste Trin. 

 1863, x at der efter Døden indtræder en Tilstand, hvori Menneske- 

 aanden, Sjælen, Hjertet ved af den Tilstand, hvori den var i 

 Legemet, og hvori den nu er efter at have forladt Legemet. 

 Efter Luk. 16, 23, 1 Pet. 3, 19, 1 Sam. 28, 11, Luk. 24, 37 fl. har 

 Aanden (Sjælen) efter dens Bortgang fra denne Verden et Hylle, 

 en Menneskeskikkelse, i hvilken den sees og ytrer sig, skjønt 

 dette Hylle ikke er af Kjød og Ben, — men den skal engang 

 faa Legemet tilbage, undergaaet en væsentlig Forandring i sin 

 Natur og Art. — Det synes, som hans Prædiken naar sin Højde 

 i det hinsidige, mystiske, der til det sidste bliver hans Yndlings- 

 thema. Om den kirkelige Anskuelse fik han Lov at vidne til 

 det sidste. 



Wexels' Røst havde aldrig været stærk, og den blev na- 

 turligvis svagere efter hvert, ligesom hans Organ blev mindre 

 tydeligt. At han talte Dansk, vilde man vel neppe engang 

 lægge Mærke til helt op imod Aarhundredets Midte. Man havde 

 til da i de højere Klasser næsten overalt været vant til at høre 

 den danske Tunge, og dette strakte sig videre. Den hørtes i 

 mangfoldige Handelsforretninger, drevne af danske Mænd, der 

 ofte fik unge Slægtninge herop, og i mange Verksteder, hvor 

 danske Haandverkere gjorde sin Stand Ære. Unge danske 



Kirkeligt Folkeblad 1863, S. 284. 



