1905.] WILHELM ANDREAS WEXELS. 155 



raskelse, da vi første Gang skulde høre Wexels prædike. Det 

 var 1841, og i hans Skikkelse og Aasyn var der noget saa 

 lysende forklaret, at vistnok flere af os Skolebørn, der sad lige 

 under Prædikestolen, har havt sine Tanker hos Englene. Da vi 

 sidste Gang hørte ham — 2den Pintsedag, Iste Juni 1857 — 

 havde vi det samme Syn, og en ung Dame i vort Følge, der saa 

 og hørte ham for første og sidste Gang, var aldeles betagen. 

 Vi tor antage, at de, som kun har kjendt Wexels paa Prædike- 

 stolea eller i Egenskab af Konfirmator — for Kvinder — maa 

 have baaret et lignende Indtryk af hans Personlighed gjennem 

 Livet. Man kan forståa, hvad han selv siger i sin tidlige Ung- 

 dom: „Det er saare godt, ja allerbedst af alle Tider, naar jeg 

 staar paa Prædikestolen"; men han føjer til, at det koster ham 

 meget af indvortes Møje, førend han kommer derop. 1 Man 

 maatte da let kunne tænke sig, at alt haardt, strængt, bittert 

 maatte være aldeles fremmed for denne Johannes-Skikkelse i 

 Herrens Hus. Som han saa gjerne prædikede om Kristenlivets 

 Herlighed med det hjertelige Ønske, at hans Tilhørere maatle 

 gribe den og glæde sig deri, var det, som den straalede os imøde 

 i sin Glands fra hans lysende Aasyn. Det var ofte, som om alt 

 i hans Prædiken var Haab, og Haabet var hos ham det stær- 

 keste, der ikke kunde rokkes ved indre Tungsind eller ydre 

 Trængsel. Han var kommen til denne Haabets Kristendom 

 med den bestandige Grunden over det evige Livs Hemmelighed 

 gjennem Sorg, der tidlig havde vendt hans Hu mod Døden. Det 

 maatte være godt at komme did, hvor de gode var gangne forud. 

 Men Døden beholder altid sine Skygger, og under den stadige 

 Kamp mod en haard Natur kunde Tankerne paa det hinsidige 

 blive tunge. Der har visselig været Timer, da han var nær ved 

 at synke sammen i Hypokondri. Man kan neppe forklare sig 

 hans Henvendelse til N. J. Holm anderledes. 2 Man skulde tro, 

 at han havde Anlæg til at blive en Særling, navnlig naar man 

 tænker paa den enorme Flid i hans Studenteraar, og det faldt 

 nok saa underligt for os, der har kjendt ham som gammel, at 



1 Wexels til Søsteren Louise Wexelsen — udateret, men fra 1824. 



2 Se o. S. 11. 



