162 D. THRAP. [No. 6. 



Han fandt det ganske rimeligt, at de, som havde tilegnet sig 

 Anskuelsen, idelig maatte støde an mod Folk, der maatte finde 

 den betænkelig og derfor bekjæmpede den til det yderste. 1 



1829 udtaler W. sig for Toleransen, der brugte meget lang 

 Tid for at trænge igjennem og endnu vistnok for mange var 

 ukjendt. 1833 afgav han en meget klar og afgjørende Erklæ- 

 ring angaaende Dands og Skuespils Tilladelighed for den Kristne. 2 

 Den er saa absolut antipietistisk, som det er muligt. Man vil 

 altsaa se, at W., idet han med største Alvor fører Kristendom- 

 mens Sag, staar der som den kristelige Friheds erklærede Tals- 

 mand, medens Verden ved Synet af hans Person og hans alvors- 

 fulde Liv utvivlsomt har regnet ham med blandt Pietisterne — 

 „de Hellige", som de gjerne kaldtes i den Tid. At Wexels alle- 

 rede fra sin Barndom var dragen stærkt ind i det religiøse, der 

 havde givet hans Liv sit Grundpræg, fortæller han selv. Det 

 har optaget al hans Interesse. Naar undtages hans anerkjen- 

 dende Ytring om Welhavens Digtning, har vi intet Vidnesbyrd 

 fundet om, at han har kjendt eller interesseret sig for Skjøn- 

 litteraturen. Hans fortrolige private Breve (Wulff) antyder aldrig 

 saadant, medens de politiske Sager — Thraniterbevægelsen, 

 Danmarks Krig — ofte forekommer i dem. En Mand, der stiller 

 sig i et saa bestemt Forhold til Kristendommen, at man maa 

 faa Indtryk af, at al hans Interesse er optagen deraf, kan let 

 skræmme almindelige Mennesker og indgive dem en Tanke om, 

 at han helt igjennem er Strænghedens, Lovens og ikke Frihedens 

 Mand. Her kunde ingen Fejltagelse være større. Skjærstorsdag 

 1846 skulde der gives en Passionskoncert — Beethovens Orato- 

 rium: Christus i Gethsemaneh. En ung Mand med en dejlig 

 Tenorstemme skulde synge Frelserens Parti, men det gik ham 

 til Samvittigheden, og han spurgte Wexels, om det var ret. 

 Wexels sagde, at han ikke fandt noget anstødeligt derved, og at 



1 Wexels til C. L. P. Wulff 10de April 1856. 



1 Findes i Universitetsbibl. Den er i Brevform, men vi har ikke kunnet 



komme efter dens Adresse. Wexels tiltaler Vedkommende med D. V. 



(Deres Velærværdighed? Velbaarenhed ?). Den blev funden blandt 



Provst Wulffs Papirer. 



