1905.] WILHELM ANDREAS WEXELS. 167 



hvor han var, og at han skulde blive der. Han kunde jo ogsaa 

 i det Embede, han havde, være opofret til den prestelige Gjer- 

 ning uden at bebyrdes ai Kontorarbejde. Til dette var han 

 ellers ikke uskikket. Da han fik med Almueskolevæsenet at 

 gjøre, klarede han det udmærket, og naar han maatte være 

 konstitueret Sogneprest og Stiftsprovst — engang fra Septbr. 

 1852 til Juli 1854 — fik han Sagerne let fra Haanden. Men 

 han fandt sig ikke kaldet eller skikket dertil. Han har derfor 

 ogsaa tidlig været paa det rene med, at han ikke skulde være 

 Biskop, hvorom man allerede begyndte at tale, da han var 45 

 Aar gammel. Ved Biskop Bugges Afgang (1842) blev der for 

 første Gang afgivet Stemmer paa Biskop af Landets Provster. 

 Der blev afgivet 52 Stemmer (Sogneprest Arup 44, Professor 

 Keyser 40, Provst Riddervold 31), og af disse faldt 15 paa 

 Wexels. Riddervold fik Embedet. 1845 var der atter Valg til 

 Kristiania Bispestol af 56 Stemmende (Arup 54, Keyser 50, 

 Wexels 3S). 1848, da Biskop Neumann i Bergen var død, blev 

 der stemt af 57 Provster (Wexels 54, Professor Kaurin 38, 

 Provst Darre 12). Nu blev Wexels spurgt, om han vilde mod- 

 tage Udnævnelse. Han maatte i sin Svarskrivelse af 24de Mai 

 1848 „med dyb Taknemmelighed erkjende vedkommende Geist- 

 liges Tillid, men var ikke i ringeste Tvivl om, at han saavel af 

 ydre som indre Grunde ikke alene ikke ønskede at vorde ind- 

 stillet til Bispeembedet, men meget mere maatte anse det urig- 

 tigt, om han vilde modtage samme". 1846 blev han resid. Ka- 

 pellan, kom herved i en meget god økonomisk Stilling og blev 

 fri for Tjenesten i Fængsler og Fattighuse, men fik et betyde- 

 ligt Tillæg i Arbejde ved den Mængde Konfirmander, der strøm- 

 mede til ham. 1859, da han havde tjent 40 Aar i Kirken, ind- 

 fandt sig hos ham en Deputation af Menigheden. Da den meldte 

 sig, blev han rent nervøs ved Tanken om, at Menigheden skulde 

 opfordre ham til at søge det ledige Stiftsprovsti. 1 Det var ham 

 en betydelig Lettelse, da han kom ind i sin Stue og modtog 

 Deputationen, der overrakte ham en Pengesum til et Legat, der 



1 Rektor J. E. Bødtkers Meddelelse. 



