1905.] MEDDELELSER OM NORGES FISKE I AARENE 1884 — 1901. 17 



2. Storsilden er en vaarlegende Nordhav-Sild, som nærmer 

 sig Kysten i Høstmaanederne, førend Generationsorganerne endnu 

 ere fuldt udviklede. Dens Omraade er Strækningen fra Stadt til 

 Nordcap, men den kan ogsaa vise sig i Øst-Finmarken. Dens 

 Totallængde pleier at ligge mellem 300 og 360 mm ; Christiania- 

 Museet ejer et Expl. med en Totall. af 378 mm . 



Storsilden synes at tilhøre en Stamme, der har sit Tilhold 

 noget nordenfor det Omraade af Nordhavet, hvor den sydlige 

 Form, Vaarsilden, har sit Hovedtilhold. Af Grunde, som endnu 

 ikke er fuldt opklarede, begynder Vandringsdriften at yttre sig 

 saa tidligt, at de støde under Land, før Rogn og Melke endnu ere 

 fuldmodne; saasnart disse begynde at løsne, vende Stimerne 

 atter ud mod Havet, og her foregaar Gydningen paa Banker, 

 der ligge i større Afstand fra Kysten, end den, hvori man hidtil 

 har søgt at naa de gydende Sildesværme hos os. 



Storsildens Indsig pleier at begynde over Midten af October 

 eller i November, og Fisket har kunnet vedvare indtil i Januar 

 (i de senere Aar endog i Februar). I Slutningen af Terminen 

 løsner Rognen, og Gydningen er flere Gange iagttaget. Saaledes 

 fandt Dr. Boeck allerede i 1873 et Parti gydende Storsild ved 

 Selsøvik i Nordland 19de Januar. 



Fra de senere Aar foreligge flere Iagttagelser om Storsildens 

 Gydning, der utvivlsomt, ligesom Vaarsildens, foregaar hoved- 

 sageligt paa bestemte Gydepladse, især paa visse Banker i nogen 

 Afstand fra Land, og sparsommere paa andre Dele af Kysten; 

 disse Banker ere dog endnu ikke kjendte i sin Helhed. 



Saaledes fandt Dr. Knut Dahl gydende Storsildemasser saavel 

 paa Haltenbanken (udenfor Trondhjemsfjorden) i Marts 1903, 

 som i Slutningen af Februar og Begyndelsen af Marts 1904 paa 

 Banken udenfor Sklinnen i Namdalen (Sklinnabanken), og Søen 

 var her paa flere Steder fuld af Sildelarver 1 . 



Storsilden er federe end den almindelige Vaarsild, og synes 

 derfor oftest større; dog er den ikke sjelden, især i Indsigenes 



1 Hjort, Norsk Havfiske, 2den Del, p. 171 og 163. (Bergen 1905). 

 Vid.-Selsk. Forh. 1005. No. 7. 2 



