12 P. A. ØYEN. [No. 8. 



sandskikterne, viser, at en saadan ialfald maa have fundet sted 

 i forholdsvis liden udstrækning. Det begyndende sandparti ved 

 (x) fortsætter mod vest og udvider sig til en henimod halvanden 

 meter mægtig sandlinse der ligger lige under overfladelaget. 

 Det faunistiske indhold af det knuste og sammenpressede ler 

 inden denne zone er: 



Rhynchonella psittacea Chemn. forekom i nogle ganske faa 

 brudstykker af den typiske form. 



Modiolaria nigra Gray forekom i talrige aftrykbrudstykker 

 med vedhængende kalksubstans og ligeledes endel skalbrudstykker 

 af en typisk, men forholdsvis mindre form. 



Portlandia arctica Gray forekom meget talrig, ja talrig 

 endog i hele eksemplarer, der imidlertid som regel var sterkt 

 sammenpressede og kun tilstede som kalkoverdrag og tildels 

 smukt opbevaret epidermis paa aftryk og kjerner, som ofte var 

 meget vakre; af selve skallet fandtes kun endel brudstykker. 

 Den herskende form synes egentlig at danne en mellemform 

 mellem var. siliqva Reeve og var. portlandica Hitchcock. Som 

 regel har den en temmelig but cauda, medens smaa eksemplarer 

 tildels har en noget mere tilspidset. Der optræder dels en kor- 

 tere form, 56 : 35, og dels en slankere, 60 : 35. Som maale- 

 eksempel kan anføres længde 16 mm. og høide 10 mm., som 

 synes omtrent at danne maximumstørrelsen, og længde 12 mm., 

 høide 7 mm. 



Astarte sp. forekommer ikke sjelden i brudstykker tilhø- 

 rende en formtype, som tidligere er fundet ogsaa ved Sandnæs, 

 ligesom det ogsaa er omtrent den samme formstørrelse, der er 

 fundet paa de to steder. Det var denne type, som ovenfor 

 ifølge den af G. 0. Sårs brugte nomenklatur blev betegnet som 

 Nicania banksii Leach. Imidlertid har der vistnok under dette 

 navn indsneget sig flere forskjellige formtyper. Naar Sårs 

 under Nicania banksii Leach opfører de tre former: forma 

 typica, var. globosa og var. striata, saa vil erfaringen fra 

 vort lands postglaciale fauna give ham medhold i en saadan 

 gruppering; imidlertid giver den nærmere udredning grund til 

 at antage, at Sårs (Moll. Reg. Aret. Norv. pag. 51, 52) gaar 



