25 



udsætter, at Bergens ældste Bispegaard foreløbig har ligget paa 

 Nordnes ved det senere Munkeliv. 



3. Lieblein talte om den ægyptiske Kronologi og 

 om dens Hjælpemidler, navnlig om Sothis-Stjernens heliakiske 

 Opgang, det vil sige, naar Sothis eller Sirius, denne den største 

 og skjønneste Stjerne paa den ægyptiske Himmel, den første 

 Morgen i Aaret sees i Øst forud for Solens Opgang. Sothisaaret 

 var i Ægypten nøiagtig 365 Dage 6 Timer i det Tidsrum af 

 3000 Aar, det ægyptiske Rige bestod, altsaa 11 Minuter og 12 

 Sekunder længere end Solaaret. 



Til Foredraget knyttedes et Par Bemærkninger af K n u dtz o n. 



4. Derefter fremlagde Hægstad en Afskrif t af et tid- 

 ligere utrykt og ulæst Fragment af en gammel Oversættelse af 

 Henrik Harpestrengs danske Lægebog i den arnamagnæanske 

 Haandskriftsamling (No. 696 qv.). Han paaviste gjennem sprog- 

 lige Kjendemerker, at Fragmentet, som bestaar af 2 Blade, 

 er en nordvestlandsk — sandsynligvis søndmørsk — Afskrift 

 fra den Iste Halvdel af det 14de Aarhundrede efter en ældre 

 gammelnorsk Oversættelse af den berømte Lægebog, som man 

 ikke før vidste har eksisteret her i Landet i norsk Oversættelse, 

 og udtalte tilsidst den Formodning, at Afskriften kunde være 

 istandbragt af den mægtige Stormand Erling Vidkunsson paa 

 Giske efter en norsk Oversættelse i Bergen. Foredragsholderen gav 

 derhos Oplysninger om en Række tidligere ukjendte gammelnorske 

 Ord, som første Gang møder os i dette Fragment, og hvormed 

 den gammelnorske Ordbog bliver at supplere. 



Faye fandt det meget interessant, at man nu havde fundet 

 Dele af en gammelnorsk Version af den bekjendte danske Læge- 

 bog, som bærer Henrik Harpestrengs Navn. Tidligere var der 

 offentliggjort Fragmenter af en islandsk Lægebog, der ligeledes 

 støtter sig til „Harpestreng" (i Gislason's „44 Prøver"). Taleren 

 vilde gjerne spørge Prof. Hægstad, fra hvilken Tid han antog 

 den nu foreliggende „Harpestreng" (Molbech's Udg.) efter sin 

 sproglige Form stammede, da dette jo maatte have sin Betydning, 

 naar det gjaldt at bestemme Forholdet til de andre Versioner. 

 Taleren havde forstaaet det saaledes, at Bogen ei kunde være 



