1906.] OM YIN-NAYNENES BEH. I N. TELEMARKEN OG BAMLE. 25 



R. B. 22, senere skrevet Grefsholt (1665), Grevsholt (1723). 

 grevdnliolt og grevdnholts^ellarn kjendes endnu som Jorde- 

 navn paa Gaarden Bergann i Nes (79 Saude). Navnet sættes 

 af Stedets Bønder naturlig i Forbindelse med, at en Greve skal 

 have bodd der i fordums Dage. Man skulde isaafald have ventet 

 Græifuans-, ikke Græifuinsholt, i Røde Bog. Skulde der heri 

 skjule sig et oprindeligt vin-Navn? 



Her tåges ogsaa med en sikker Sammensætning af lignende 

 Art fra Bamle Fogderi. 



5. Menstad 69 Gjerpen, udtalt mensta. — Menstadt Sk. 11 

 (senere mest Meenstad(t)). 



Navnet er at opfatte som *Mænarsto 5, d. e. den høiere oppe lig- 

 gende Gaard Mens Baadplads eller Baadstø ned mod Elven; jfr. hvad 

 Fridrich Wilhelm Thue meddeler i sin „Beskrivelse over Kragerøe Kiøbsted 

 og Langesunds -Fiorden eller Scheens Kiøbsted med dens Ladesteder", 

 Kjobenhavn 1789, S. 103: „Hr. Cancellieraad von Løvenskiold formener, at 

 de saa nær Våndet (o : Skienselven) liggende Gaarde, Borrestad, Meenstad 

 og Follestad, har tilforn været Brygge-. Baade- eller Pramsteder under de 

 ovenfor liggende Gaarde Borge, Meen og Follaug, og deraf faaet deres 

 Navne." 



C. Saakaldte sammendragne vin-Sammensætninger i Nedre 

 Telemarken og Bamle, jfr. Kap. III Slutning. De er kun 3 i 

 Tallet. De synes alle at indeholde et Adjektiv som Iste Sam- 

 mensætningsled. 



Heraf hører de to nærmest følgende til de dunkleste af de 

 to Fogderiers vin-Navne. 



1. Fen 25, 26 Hollen, udtalt fen. — i Fænæ R. B. 15. 

 Fæne (nom.) R. B. 38. i Fææn D. N. V 400. 1426. Feen D. N. 

 I 682. 1486. a Fænæs R. B. 15. i Fænæs R. B. 27. i Fænes R.B. 

 189. Fænæs kirkia R. B. 15. Fenæs sokn R. B. 27. Fænes sokn 

 D.N. IV 456. 1392. Fænæs sokn D.N. IV 483. 1395. Fæns sokn 

 R.B. 38. Senere sædvanlig ee, men ogsaa æ (engang æe). 



Navnet er rimelig oprindelig *Fæn (ikke *Fé-vin). Det hører 

 maaske til Adjektivet gin. får („broget, spillende i mange Farver"), der 

 forekommer oftest sammensat i det gamle Sprog (saaledes i Eddadigtnin- 

 ningen blåfår, „blaaspraglet", eitr får „edderspraglet"), men ogsaa usam- 

 mensat (vi8 gim fåstan, Volundarkvi&a Strofe 5; superlativ). Om Ordet 

 se forøvrigt S. Bugge Norges Indskrifter med de ældre Runer I 82 flgnd. 

 Hvorledes dette i Tilfælde skulde blive at opfatte, tør jeg ikke udtale mig 

 om. Paa Adjektivet gin. får („af ringe Antal ; manglende") tør man vel 



