34 OVE DAHL. [No. 3. 



Boknfjordens munding er ei dækket af nogen ydre skjær- 

 gaard, og dens arme trænger ei saa dybt ind i landet. En stor 

 del af kystplanterne gaar derfor ogsaa, som ovenfor nævnt, ind 

 til bunden af fjordene. I den ovenfor omtalte afhandling om 

 Ryfylkes mosflora har Kaalaas allerede paapeget dette for 

 mosernes vedkommende. Dog kan den boreale flora i Hyls- 

 fjordens og Suldalsvandets mere beskyttede revner i al fald i 

 yppighed paa sine steder maale sig med de rigeste trakter 

 vestenfjelds. I vegetationens sammensætning er der i flere hen- 

 seender en merkelig overensstemmelse mellem Ryfylkefjordene 

 og de omtrent lige dybt indgaaende fjorde i Søndfjord, og floraen 

 langs Suldalsvandet minder meget om den, vi ellers har langs 

 vore fjordlignende indsøer fra Telemarkens vande til Jølster og 

 Strynsvand. Den omtalte vegetation paa skiferformationen dan- 

 ner ogsaa en fortsættelse af de kolonier, vi kjender fra Hardanger- 

 viddens skifere 1 , og vi har fra Jøsenfjordens bund og Suldals- 

 vandets østside til Vinje i Telemarken og Bykle i Sætersdalen 

 den sydligste, men noget spredte samling af A. Blytts kolonier 

 af arktiske skiferplanter. Undersøgelserne er vistnok ikke endnu 

 afsluttede, men en sammenligning mellem de arter, der optræder 

 paa Ryfylkefjeldenes og Hardangerviddens skifere, kan dog alle- 

 rede nu gjøres. Fælles er planter som Asplenum viride, Equi- 

 setum variegatum, Triticum violaceum, Carex rupestris, C. 

 rariflora, C. ustulata, Gymnadenia albida, Salix myrsinites, 

 S.reticulata, Veronica saxatilis, Sagina inter media, Arenaria 

 ciliata, Thalictrum alpinum, Arabis petraea, Dry as octope- 

 tala, Astragalus alpinus. 



Nævnes kan ogsaa i denne forbindelse, at Carex rufina, 

 der af Røskeland er fundet i Sætersdalsfjeldene og af mig tid- 

 ligere i Telemarkens vestlige fjelde, nu viser sig at have en 

 vistnok sammenhængende udbredelse ved vore bræer og over- 

 hovedet paa sneleie fra vore sydvestligste høifjeldspartier over 



Hardangerviddens flora er særlig studeret af Chr. Smith, M. N. Bl ytt, 

 N. Wille (Botanisk Reise paa Hardangervidden 1877 i Nyt Mag. f. 

 Natvdsk. XXV), Johan Havaas (Om vegetationen paa Hardangervidden 

 i Bergens Museums Aarbog f. 1902) og i de sidste aar af S. K. Seiland. 



