Den marine grænse ved Velfjorden. 



Af 

 Adolf Hoel. 



Fremlagt i mode i den math.-naturvidenskabelige klasse 26de januar 1906 

 ved pro f. Vogt. 



raa en reise, som jeg foretog for Norges geologiske under- 

 sogelse sommeren 1905, fandt jeg inderst i Velfjorden endel af 

 havet dannede huler og i 2 af disse nogle skjæl. 



Velfjorden skjærer sig ind i landet paa omtrent 60V2 ° n. b.; 

 den gaar fra NW — SE, er vel 20 km. lang og har flere arme. 

 En af disse er Langfjorden, som fortsætter hovedfjordens retning 

 og er 10 km. lang. Fjeldgrunden omkring denne arm udgjøres 

 af bergarter tilhørende glimmerskifer-marmorafdelingen, og fjor- 

 den er en typisk strøgfjord. Inde ved fjordbunden findes flere 

 marmorbænke. Her ligger ogsaa endel gaarde. Løsmaterialet 

 bestaar her for største delen af forvitringsprodukter af den løse 

 skifer. Marine terrasser findes ikke, ligesaalidt som jeg har iagt- 

 taget morænemateriale af noget slags. 



Ca. IV2 km. fra Langfjordens bund ligger fjeldet Aunhatten. 

 I dette fandtes 3 huler, hvis beliggenhed fremgaar af pl. I. 



Den laveste hule begyndte med en forhal, 20 m. bred, 4 m. 

 høi og 12 m. lang. Denne gik i N — S. Saa gjorde hulen en 

 knæk og gik videre i NW — SE og blev samtidig trangere. For- 

 hallen var næsten parallelepipedisk, men hulen indenfor smalnede 

 af mod tåget. Denne indre del var gjennemsnitlig 2 m. bred 

 ved bunden, som skraanede sterkt opad mod det indre og var 

 bedækket af en fin, svagt rødlig sand, hvori fandtes hovedstore 

 tilrundede stene. Bergarten, hvori hulen var indgravet, tilhørte 



Vid.-Selsk. Forh. 19C6. No. 4. 1 



