1906. 



DEN MARINE GRÆNSE VED VELFJORDEN. 



mening ogsaa merker efter en tidligere havstand. Beviserne 

 herfor er flere. Bunden stiger i begge huler — i særlig ud- 

 præget grad i den øverste — fra de mundinger, som vender 

 mod NW. Disse mundinger har under dannelsen vendt ud mod 

 det aabne hav, hvor bølgeslaget har virket med størst kraft. 

 Paa denne nordvestre side har den første begyndelse til hulen 

 fremkommet. Idet saa havet har ædt sig indover, maatte den 



Lidt skematiseret horizontalprojektion af den laveste hule 

 i Langskjellighatten. 



skraanende bund fremkomme; den er i virkeligheden et abrasions- 

 plan. Denne heldning af bunden gjenfindes derfor ved alle hav- 

 dannede huler. I det hele tåget er disse huler i Langskjellig- 

 hatten saa fuldstændig analoge med hulerne i Aunhatten baade 

 m. h. t. forekomst og udseende, at de alle maa være dannet 

 paa samme maade. Deres mundinger vender mod NW, deres 

 retninger er NW — SE, tversnit og dimensioner er — naar læng- 

 den undtages — fuldstændig ens. Det afgjørende bevis for, at 



