1906.] DEN MARfXE GRÆNSE VED VELFJORDEN. 11 



faunaen i hulerne i Aunhatten og saaledes vel ogsaa disse selv 

 er af senglacial alder og stammer omtrent fra tiden for maximum 

 af nedsynkning. Endnu et bevis for fossilernes senglaciale alder 

 har vi deri. at det er akkurat den samme form af Saxicava og 

 den samme fauna forresten, som forekommer i hulen i 135 m.s 

 hoide og i den i 116 m. Nu ved vi med sikkerhed fra før, at 

 havet herinde har naaet hoiere op end 1 16 m. i den senglaciale 

 tid; skulde da fossilerne have været interglaciale, kunde de van- 

 skelig have modstaaet havets erosion, da dette anden gang be- 

 skyllede dem. Fossilernes udmerkede opbevaringstilstand taler 

 sterkt imod, at de skulde være interglaciale. 



Kan vi paa grundlag af den fremfundne fauna slutte noget 

 om, paa hvilket dyb den har levet? Hertil maa svares nei, da 

 arterne er altfor faatallige og ikke karakteristiske for noget be- 

 stemt dyb. Saxicava pholadis lever lige fra stranden og ned 

 til 60 favnes dyb; den er dog almindeligst ved 10 — 15 favnes 

 dyb. Ogsaa de to andre arter har en vid bathymetrisk udbre- 

 delse. Merkes bør dog den paafaldende ringe størrelse af Saxi- 

 cava. Denne mollusk lever i ung tilstand paa dybt vand. Dette 

 skulde tyde paa, at de fundne fossiler har levet paa noget dybere 

 vand. Herimod kan indvendes, at ogsaa de af Øyen fundne 

 Saxicavaer er meget smaa, og disse har levet paa grundt vand, 

 ofte bare 4 — 5 m. dybt. Den form af Saxicava, som levede langs 

 Norges kyster paa tiden for landets dybeste nedsynkning, var 

 altsaa meget liden. Øyens exemplarer er dog gjennemgaaende 

 ikke saa smaa som de fra Langfjorden, og jeg tror derfor allige- 

 vel, at disse sidste tilhører et noget større dyb. Ogsaa andre 

 forhold tyder herpaa. 



Af disse forhold kan først nævnes forekomsten af Poma- 

 toceros tricuspis, Ph. Denne er hidlil i vort land ikke fundet 

 paa et saa tidligt stadium som tiden for den dybeste nedsynk- 

 ning. En undtagelse danner dog nogle af bankerne i Aremark. 

 Jeg tror derfor, at Pomatoceros har levet senere end Saxicava 

 paa en tid, da landet allerede var steget endel heroppe. 



En anden omstændighed tyder ogsaa paa, at den øverste 

 marine grænse ligger temmelig høit herinde. Vogt ogRekstad 



