14 ADOLF HOEL. [No. 4. 



de øverste strandlinjer paa Leka og Vega — de midlere strand- 

 linier i Vik og Brønnø — terrasserne i Svenningdalen fundet 

 (1 : 1375). Men dette niveau er, efter hvad jeg har forsogt at 

 vise, ikke det høieste strandlinietrin paa Søndre Helgeland. For 

 det høieste skulde da (1 : 1000) synes at være en passende stør- 

 relse. 



Afstanden fra Malmsfjeld til isobasen gjennem Langfjord- 

 bunden er 20 km. Med en gradient paa (1 : 1000) kommer vi 

 da til følgende høide for det øverste strandlinieniveau eller den 

 øverste marine grænse inde i Langfjordbunden: 139 m. + 20 m. 

 = 159 m. eller ca. 160 m. Dette er naturligvis ikke noget ab- 

 solut sikkert resultat. Men det synes mig at vinde betydelig i 

 sikkerhed ved den omstændighed, at temmelig nær i denne 

 høide, nemlig 158 m., laa rullestensforekomsten i den laveste 

 hule i Langskjellighatten. 



Vi kommer saaledes til følgende resultat: Alle huler inde 

 ved bunden al Langfjorden, undtagen muligens den øverste, har 

 i senglacial tid ligget under vand og er sandsynligvis dannet i 

 denne tid; den høieste hule maa vi antage er af interglacial 

 alder. Den øverste marine grænse herinde er ca. 160 m. o. h. 



Med hensyn til klimaet heroppe paa den tid, da landet 

 var dybest nedsænket, og tiden nærmest efter siger faunaen ikke 

 meget. Den fnndne form af Saxicava er dog ikke nogen ark- 

 tisk varietet, og Pomatoceros tricuspis, Linn., er en boreal 

 form. Og da havet paa retur stod i niveaumed den øverste 

 hule o: i niveau med de mellemste strandlinier i Vik og Brønnø, 

 er der ikke tale om, at der kan have været hverken drivis eller 

 isfod heroppe; thi dette vilde øieblikkelig have ødelagt den fine 

 skulptur i hulernes vægge. Havet var altsaa i det væsentlige 

 isfrit paa den tid, og strandlinierne maa være dannet, mens 

 landet sank. Øyens før nævnte fund af dyre- og plantefossiler 

 (de sidste beskrevne i „Dryas octopetala, L., og Salix reticulata t 

 L. i vort land før indsjøperioden". Chr. videnskabsselskabs forh. 

 for 1904, no. 1) giver os nøiagtigere oplysninger om klimaet. 

 Paa denne tid herskede i hele vort land et merkelig ensartet 

 klima; det var ikke høiarktisk, saaledes som man almindelig før 



