1906.1 D£\ MARINE GRENSE VED VELFJORDEN. 15 



har antaget for Nordlands vedkommende, men omtrent et øst- 

 finmarkisk Mima. 



Forekomsten af de borende saxicavaev har ogsaa zoologisk 

 interesse, da saadanne tidligere kun er fundet paa 3 steder i 

 vort land. Den ældste forekomst er fremfundet af 2 medlem- 

 mer af den franske Spitsbergenexpedition i 1838, Robert og 

 Courcier, og er beskrevet af Keilhau 1 . Den ligger ved veien 

 mellem Sandvigen og Gyssestad i Bærum i en høide af 150 fod. 

 Saxicavaskallerne findes her i en graa kalksten. Ved Jætte- 

 gryderne nær Brevik findes ogsaa Saxicava siddende i en graa 

 kalksten. Keilhau, som først har omtalt denne forekomst i 

 det før nævnte arbeide (1. c. pag. 224), angiver høiden til 90 fod. 

 Endelig er skaller af borende saxicava'er fundet i en hule i 

 marmor ved Naustvik i Velfjorden af hr. direktør Friis i 1898 

 og beskrevet af ham' 2 . Forekomstens høide er 24 m. — Af 

 disse hoideangivelser sees, at forekomsten i Langfjorden tilhører 

 et helt andet geologisk niveau end de andre. 



Til slutning skal jeg faa lov til at fremføre min ærbødige 

 tak til d'hrr. proF. Vogt, dr. Reusch og amanuensis Øyen for 

 raad og oplysninger, hvormed de har bistaaet mig under mit 

 arbeide, endvidere til hr. statsgeolog Rek stad for hans udmer- 

 kede fotografier og til hr. prof. dr. Brøgger for hans velvillige 

 tilladelse til at benytte den glacial-geologiske samlings rige 

 sammenligningsmateriale. 



B. M. Keilhau: Reise fra Christiania til den østlige Deel af Christi- 

 ansands-Stift i Sommeren 1840. Nyt Magazin for Naturvidenskaberne. 

 Bind III, pag. 170. 



I. P. Friis: Marmorforekomster. Pag. 33. Norges geol. unders, aarb. 

 for 1902. 



Trykt den 6. april 1906. 



