10 C. O. E. ARBO. [No. 6. 



noget vegt over Befolkningen, og man kan ei altid regne paa 

 at have dem med sig trods givne Løfter, naar det rigtig gjælder, 

 og der er ofte lidet Sammenhold. 



Selv i beruset Tilstand ere de i en mærkelig Grad med- 

 gjørlige og let at tale til Rette; de blir ikke kranglevorne eller 

 brutale og aggressive, som ei sjelden er Tilfælde med Lang- 

 skallerne. 



Som nævnt er Typen fornemmelig udbredt i Kystegnene af 

 Sør- og Vestlandet, hvor den mange Steder udgjør Befolkningens 

 Hovedmasse. Den aftager procentvis saavel indover i Fjordene 

 og Indlandet som østover og nordover, dog her med Afbrydelser, 

 hvor den atter optræder talrigere. Østover følger den ligeledes 

 om end i aftagende Grad Kystdistrikterne, kun med, som det 

 synes, en Afbrydelse mellem Jernestangen (det gamle Rygjarbit) 

 og Langesundsfjorden, og helt op i Christianiafjorden, ialfald til 

 Tønsberg, maaske ogsaa længere. Paa Østsiden af Christiania- 

 fjorden har man den ogsaa, ligesom ei sjelden i Indlandsbyg- 

 derne Askim og Spydeberg og i Kystbygderne Raade og Rygge. 



Paa Vestlandet fortsætter den sig opover i Ytre Søndhord- 

 land, om den end kan arte sig lidt forskjellig, dog ei egentlig 

 her paa den ydre Kystrand, hvor man finder en anden, mere 

 mesocephal Type (Striletypen). 



Nordenfor Korsfjorden blir den igjen mere og mere almin- 

 delig paa Øerne her, i Sogn er den sjelden, men i Søndfjord 

 igjen talrigere. 



Paa Kysten af Nordfjord og Søndmøre forekommer den og- 

 saa, om end ikke som forherskende, men i det Romsdalske vil 

 man i Hustad og Frænen Thinglag — Egne, der i Natur saa- 

 meget minde om Jæderen — igjen finde den forholdsvis hyppig. 



Paa Nord møres øer, paa Ørlandet og opover i Bjørnør og 

 Aafjorden har man den ogsaa; længere op strækker ikke mine 

 Undersøgelser sig, men efter Overlæge Larsens Undersøgelser i 

 det Throndhjemske skal den forekomme saavel inde i de indre 

 Throndhjems-Bygder, som opover i Nordland og Tromsø Stift. 



Selv oppe i den øverste Del af Østerdalen (Tolgen og Os) 

 forekommer den mærkeligt nok temmelig talrig repræsenteret, om 



