14 P. A. ØYEN. [No. 7. 



sine steder endog saa sterkt, at det hed, optiningen var sterkere 

 end i mands minde, var snemængden dog større end i 1897. 

 Sommeren 1902 var kold, ofte med nysne; men snemængden, der 

 i det store og hele tiltog noget denne sommer, var dog ikke saa 

 stor som i 1898, der var endnu koldere. I den nordlige del af 

 Jostedalsbræen, hvor snemængdens aftagen var meget sterk i 

 1901, fortsatte denne aftagen om end svagt ogsaa i 1902, og et 

 træk af særlig interesse var, at her denne aftagen var større i 

 øst end i vest. Med meget sne den forudgaaende vinter og med 

 kold sommer var i 1903 sneforholdene omtrent de samme som 

 i 1902. Sommeren 1904 var kold, men den forudgaaende vinter 

 bragte lidet sne, saa om der end blev et overskud af sne dette 

 aar, var det alligevel lidet. Sommeren 1905 var ogsaa kold, og 

 den forudgaaende vinter havde bragt meget sne, hvorfor der dette 

 aar blev endel overskud af bræsne. 



I denne forbindelse kan det have sin interesse at minde om, 

 at der saavel fra Hornindalsfjeldene og Romsdalen som fra 

 Lesjefjeldene og det nordlige Norge indløb meddelelser om, at 

 bræerne ikke havde været saa optøet og udsat for saa sterk af- 

 tagen i mands minde som i sommeren 1901. Ja i Hornindalen 

 var endog Løvebræen helt bortsmeltet, og at dette har hændt 

 tidligere, kan selv gamle folk ikke mindes. Som regel havde 

 nemlig den forudgaaende vinter bragt lidet sne, og sommeren var 

 tør og varm. Af særlig interesse er, at fjeldviddens snemængde 

 denne sommer aftog fra vest mod øst og fra syd mod nord; ja 

 i den sydlige del, Sætersdalsvidden, var endog snemængden 

 denne sommer større end den foregaaende. 



Den følgende vinter bragte imidlertid meget sne, ja i Lesje- 

 skogstrakterne saa meget, at en 92-aarig kone ikke kunde mindes 

 en saadan vinter. Vaaren var kold og sen, og ligeledes som- 

 meren, saa aaret 1902 saavel i Hornindalsfjeldene som Roms- 

 dalen og Lesjefjeldene bragte overskud af bræsne. 



Det østlige indland synes ogsaa i de senere aar i det store 

 og hele at have fulgt den ellers almindelige klimatoscillation. 

 Fra Vestfjorddalen berettedes i 1895, at Gausta i de sidste snes 

 aar ikke havde været saa snebar som den sommer. Og i august 



