10 KONRAD NIELSEN. [No. 9. 



Hans hjemsted var i Lille-Asien, et sted hvor sproget afviger 

 noksaa betydelig fra Stambul-dialekten. Men han havde nu 

 været saa længe hjemmefra, at han talte næsten ren Stambul- 

 dialekt. For akcentueringens vedkommende havde jeg aldrig 

 nogen møie med dialektforskjellen mellem de to. De stemte 

 altid overens paa dette punkt. Jeg søgte naturligvis stadig ved 

 at lytte til den levende tale at kontrollere de resultater, jeg saa- 

 ledes efterhaanden kom til om akcenten. 



Det er imidlertid en selvfølge, at det paa saa kort tid (ikke 

 fuldt 8 uger i Konstantinopel) og med de mangelfulde forkund- 

 skaber, jeg havde, ikke var mig muligt at naa til nogen fuld 

 klarhed paa dette vidløftige og vanskelige omraade. 



Jeg maatte væsentlig indskrænke mig til den eksspiratoriske 

 akcent. For den musikalske akcents vedkommende kunde jeg 

 have lidet eller ingenting at føie til den almindelige karakteristik, 

 jeg nys gav. Naar jeg nu siden taler om „akcent", mener jeg 

 dermed^kun den eksspiratoriske. 



Ogsaa denne er i et sprog som tyrkisk, hvor trykforskjellene 

 er saa smaa, vanskelig nok at studere uden hjælp af instrumenter, 

 og det være langt fra mig at mene, at jeg i alle enkelte til- 

 fælder har været istand til at bestemme akcentens plads med 

 fuld sikkerhed. Jeg har maattet opgive tanken paa at opstille 

 udtømmende regler. 



Men det lykkedes mig ialfald at bringe paa det rene, hvilke 

 ting det er, som i osmanisk-tyrkisk er bestemmende for akcentens 

 plads, og for tostavelsesords vedkommende ser jeg mig istand 

 til at give detaljerede regler for resultatet af disse tings sam- 

 virken, mener altsaa her at kunne bestemme akcentens plads med 

 fuld sikkerhed. Det vil sige, naar vedkommende ord udtales 

 isoleret. I sammenhængende tale kan der indtræde forandringer, 

 men det almindelige syntes dog at være, at ordene beholder sin 

 eiendommelige akcentuering. 



Det var netop tostavelsesord, jeg tog mit udgangspunkt i 

 ved undersøgelsen. Her var nemlig to tydelig adskilte grupper: 

 1) ord med forholdsvis sterk akcent paa første stavelse og 2) ord 

 med forholdsvis sterk akcent paa anden stavelse. 



