1906.] AKCENTUERINGEN I TYRKISK (OSMANISK). 13 



bit' si' m „ figur, snit, form". 



bulwt .,sky" (s.). 



t'sit'se'k „ blomst". 



sit'sa'n „mus, rotte". 



t'sufia'1 „sæk". 



t'sora'B „ strømpe". 



kala' r „forbIiver, bliver igjen" (3 p. sg. præs.) 



jika'r „river ned" (3 p. sg. præs.). 



sorcrr „spørger" — » — 



bilvr „ved, kan" — » — 



Det er let at se, hvad der skiller disse to grupper: ordene 

 i første gruppe har lukket første stavelse, aaben anden stavelse, 

 omvendt har de i anden gruppe aaben første stavelse, lukket 

 anden stavelse (t's, d'z hører til samme stavelse, „affricatae"). 



Heraf skulde da kunne uddrages den regel: i ord med to 

 stavelser, hvoraf den ene aaben, den anden lukket, falder ak- 

 centen paa den lukkede stavelse. 



Ved fortsatte undersøgelser vil man imidlertid finde, at 

 denne regel ikke holder helt stik. Det vil sige, for ord med 

 lukket første stavelse og aaben anden stavelse (Iste gruppe) 

 gjælder den absolut, af ord med aaben første og lukket anden 

 stavelse vil man derimod finde en hel del, som afviger fra 

 regelen, idet første stavelse er akcentueret, rigtignok noget 

 svagere end i ordene i gruppe I. 



Saadanne ord er f. eks.: 



ba.lik „fisk", a:yiz „mund", adin „pande", a.Vsik „aaben", 

 t'so:d'zuk „barn", b6:jilk „stor", o.kur „han læser", kadir 

 „han bliver tilbage", gedir c „han kommer", go:rur „han ser". 



