1906.] AKCENTUERINGEN I TYRKISK (OSMANISIv). 15 



strenge „vokalharmoni" gjøres der dog undertiden brud paa, 

 ogsaa i oprindelig tyrkiske ord. Især hørte jeg ofte i (eller i) 

 istedenfor i. 



Naar de to vokalisk eller konsonantisk udlydende stavelser 

 har samme vokal, ligger akcenten paa anden stavelse. I dette 

 tilfælde, overhovedet altid hvor begge stavelser har samme slags 

 udlyd, syntes akcenten at være noget svagere, end hvor akcen- 

 tueret lukket stavelse har en aaben stavelse ved siden af sig. 

 Sml. hvad ovenfor blev nævnt om akcentueret aaben stavelse 

 foran en lukket stavelse. 



De følgende eksempler viser, hvorledes akcenten i tostavelses- 

 ord, paa den nys nævnte undtagelse nær, helt og holdent af- 

 hænger af vokalernes klangfylde, naar enten begge stavelser 

 er aabne eller begge lukkede. 



I. Begge stavelser aabne. 



a) Akcenten paa første stavelse: 



ka:pi „port", do.iu „fuld", o:ku „læs" (2 p. sg. imperat.), 

 be.ri „siden, fra -- af", de.ri „hud", de:li „gal, ubesindig", ko.til 

 „slet, ondskabsfuld". 



b) Akcenten paa anden stavelse: 



jika: „vask" (2 p. sg. imperat.), oda: „ værelse", ged'ze: 

 „nat", jins: „ atter". — 



Med samme vokal i begge stavelser: 



ata: „fader", kuru: „tør", deve: „kamel", diH: „hundyr", 

 silril: „hob, flok". 



II. Begge stavelser lukkede, 

 a) Akcenten paa første stavelse: 



a:rmun „pære", a.ltin (aXtun) „guld", kaidim „jeg blev 

 tilbage", so.rdum „jeg spurgte", <jo:rdum „jeg saa", ge.ldim 

 „jeg kom". 



