20 KONRAD NIELSEN. [No. 9. 



Det er allerede fuldt paa det rene, at den i finsk og lappisk 

 forekommende eiendommelighed, som nu gaar under navn af 

 kvantitetsveksling (tidligere alm. benævnt „konsonantforsvagelse") 

 skyldes en oprindelig vekslende akcent, betinget af, hvorvidt ved- 

 kommende stavelse var aaben eller lukket. Nu mener jeg, at 

 hvad her er oplyst om den osmaniske akcentuering, peger i retning 

 af, at vekslingen i osmanisk mellem tenuis (i slutten af ord og 

 stavelser) og media eller spirant (mellem to vokaler) kunde være 

 begrundet i akcentveksling. 



Skulde dette ved nærmere undersøgelse vise sig virkelig at 

 være tilfældet, saa vilde det kunne faa væsentlig betydning for 

 opfatningen af kvantitetsvekslingen paa finsk-ugrisk omraade. 

 Kan det paavises, at samme slags fonetiske forudsætninger har 

 ført til væsentlig samme resultat i tyrkisk som i de nævnte 

 finsk-ugriske sprog, uden at her kan være tale om oprindelig 

 sammenhæng, saa bortfalder dermed et af de vægtigste argu- 

 menter for at antage, at kvantitetsvekslingen i lappisk og finsk 

 gaar tilbage helt til det finsk-ugriske ursprog. 



Hidtil har man jo havt valget mellem at antage dette eller 

 nøie sig med den nødudvei, at lapperne skulde have laant 

 vekslingsprincipet fra finnerne og saa senere givet det en videre 

 anvendelse. Denne sidste forklaring kunde endnu lade sig høre, 

 hvis det var saa, at lapperne samtidig havde tilegnet sig fin- 

 nernes sprog helt og holdent. Men dette maa siges at være 

 meget tvilsomt. Vel er det, paa grund af lappernes store ulig- 

 hed med finnerne og de øvrige finsk-ugriske folk i anthropologisk 

 henseende, sandsynligt, at lapperne engang i tiden har byttet 

 bort sit oprindelige sprog mod et finsk-ugrisk; men at dette 

 skulde være det urfinske sprog paa et tidligt stadium, det kan 

 ikke siges at være bevist. 



Har „kvantitetsveksling" kunnet udvikle sig i tyrkiske og 

 finsk-ugriske sprog uafhængig af hverandre, kun som følge af, 

 at samme slags fonetiske forudsætninger har gjort sig gjældende 

 paa samme maade, saa maa dette antages ogsaa at kunne have 

 været tilfældet indenfor finsk-ugrisk omraade. Den store overens- 

 stemmelse i enkeltheder, som paa dette punkt bestaar mellem 



