De ethnographiske forhold i det forhistoriske Grækenland. 
Af 
P. O. Schjett. 
(Fremlagt i mødet den 13de september 1895.) 
De classiske philologi kan, specielt nu, ei unddrage sig 
fra at behandle de ethnographiske speørgsmaal, som falde 
indenfor dens omraade, selv ikke om de angaa perioder, der 
ligge forud for den historiske tid, uagtet den her streifer ind 
paa gebeter, der kunde synes at ligge udenfor dens opgave. 
Philologiens opgave begynder samtidig med historien og den 
udviklede, færdige kultur. Hvad der ligger forud for denne 
har den, ikke uden grund, troet at kunne afvise som sig uved- 
kommende. Her træde andre videnskaber til, archæologien og 
lingvistiken, som her har havt et udstrakt feldt, hvor de har 
udfoldet en imponerende virksomhed, — og saa har philologien 
laant fra dem, d. v. s. støttet sig til deres arbeide. 
- Dette gaar ikke længer an. Saa velbegrundet det end er, 
øgsaa paa philologiens gebet, at gjennemføre arbeidets deling og 
støtte sig til fremmede discipliner, saa medfører dog dette en 
fare. Man kan ikke altid uden fare modtage tjenester. Der gives 
— for at tale med Goethe — tjenere, der bringe fare i huset. 
Med andre ord: philologien er fra at være herre paa sit eget 
felt sunket ned til at blive en tjener — afhængig af de fag, 
som skulde være dens hjælpere. Og dette er let at forstaa. 
Thi den, der behersker det gebet, som ligger forud for historien, 
18 
