eg 
4 P. 0. SCHJØTT. [No. 5. 
sidder inde med dennes forudsætninger og vil + udstrakt mon 
kunne bestemme opfatningen af den historiske udvikling. Lin- 
gvistiken har allerede i lang tid domineret philologien — først 
alene, nu i forbund med archæologien. Hermed er et skjævt 
forhold indtraadt. Thi hverken lingvistik eller archæologi har 
betingelser for, ud af egne midler, at kunne lese historiske op- 
gaver. Det har vist sig, at disse fag, idet de optræde auto- 
nome paa historiske felter, hvor de kun har berettigelse som 
underordnede eller hjælpe-diseipliner, har ført forskningen paa 
afveie og forsumpet den videnskabelige behandling af funda- 
mentale spergsmaal. Det er paa tide, at der herimod indtræder 
en reaktion, og at philologien, idet den tager spergsmaal, som 
gjælde dens eget gebet, under sin egen behandling, samtidig 
hævder den rette videnskabelige methode dens plads og fører 
forskningen ind i de rette spor. i 
For at tydeliggjøre dette med et exempel: et spørgsmaal, 
som længe har staaet paa dagsordener, er Etruskernes oprin- 
delse — og ikke uden grund, thi i og med dette spergsmaals 
besvarelse har man ogsaa besvaret spergsmaalet om den ro- 
merske kulturs oprindelse og væsen. Det er altsaa ikke, efter 
Mommsen, at sysle med barnagtige snurrepiberier at besvare 
dette spørgsmaal. — Nei, det fører os meget mere ind i selve 
historiens centrum. Nu har archæologien i den senere tid her 
havt et vidt felt. Helbig — Die Italiker in der Poebene — har 
fundet ud ad” archæologisk vei, at de ere komne nordenfra 
— altsaa efter al sandsynlighed ere Indogermaner 9: nære 
slægtninge af de øvrige Italikere, — andre archæologer 
ere komne til et modsat resultat, ligesaa ved archæologiens 
hjælp. Den ene, som det kan synes, med samme ret som den 
anden, thi det nationale speørgsmaal som saadant ligger udenfor 
archæologien, der befatter sig med kunstgjenstandene selv, ikke 
med de mennesker, som have arbeidet dem, eller stedet, hvor de 
ere arbeidede. Om en vare, t. ex. et sværd af ægyptisk men- 
ster, er forarbeidet i Etrurien eller indført did, kan i regelen 
ikke konstateres. Snarere kan man sige, at naar f. ex. byg- 
ninger, grave o. d. i anlæg og form ere de samme paa de for- 
