1895.] DE ETHNOGRAPHISKE FORHOLD I GRÆKENLAND. 5 
skjellige steder, at da dette tyder paa den samme nationalitet, — 
men ogsaa kun, at det fyder derpaa. Der maa andre beviser til, og 
disse gives os ihænde af traditionen, — falde altsaa ind under 
historien. Archæologien arbeider med fragmenter, der ved til- 
fældets spil ere komne i vore hænder. Den historiske tradition 
hos folket selv, der er en afspeiling af virkeligheden, giver os 
et sammenhængende billede, og derved tillige det standpunkt, 
hvorfra hine fragmenter skulle sees. Derfor: uden traditionens 
d. v. s. historiens veiledning gaar archæologien i blinde. Men 
deraf følger, at da dens materiale er stofligt og den selv, om 
man vil, en exakt d. v. s. begrændset videnskab, saa søger den 
at erstatte det manglende ved at tage fantasien til hjælp og 
arbeide med hypotheser. Den gjør mulighed om til virkelighed. 
Dens lys bliver saaledes et irlys, — men dens karakter af exakt 
videnskab blænder mange og har baade for philologi og historie 
gjort stor skade. Et bevis blandt mange er fundene i Mykene. 
Der foreligger ved dem en række gjenstande af forskjelligt 
slags. Vaaben, smykker, desuden gravene selv — løveporten 
kjendte man før — alt af en art, som senere ei forekom i 
Grækenland, ligesaa lidt som de staa i nogen forbindelse med 
de ting, som senere forekom der. Smykker og vaaben pege 
paa Æøgypten i det 16de og 15de aarhundrede f. Chr., gravene 
paa Orienten, sammesteds hen leveporten og de paladslevninger, 
som man har fundet i det nærliggende Tiryns, hvortil sidestykke 
er fundet paa Akropolis i Athen. 
Hvad slutter man saa deraf? Jo: at Grækenlands daværende 
beboere, som naturligvis har talt et korrekt græsk, omtrent å 
la Pericles, har staaet i livlig forbindelse med Orienten og 
Ægypten — en forbindelse, som senere i lang tid blev tabt, for 
igjen at optages under Alexander af Makedonien og hans efter- 
følgere. Om rigtigheden af denne slutning kan der være delte 
meninger, men ej derom, at den er ganske vilkaarlig. Med lige- 
saa megen ret kan man slutte det stik modsatte. Thi dette spørgs- 
maal — nemlig om beboernes nationalitet — ligger udenfor archæ- 
ologien. Det skilles derfra ved en kløft, og ved at sætte over 
den gjer man et sprang i mørket, d. v. s. man forlader viden- 
