
— 
14 P. 0. SCHJØTT. — [No. 5. 
ligger netop i hint strategiske knudepunkt, og den seir, som de | 
der vandt, gjorde dem til herrer over den nordvestlige del af — 
Balkanhalvøen. Tyrkernes invasion kan paa en vis gjælde for 
en gjentagelse af Illyrernes, kun at den var ligesaa længe efter 
Christus, som hines før. Men Illyrernes gik videre og fyldte det 
senere Dalmatien tilligemed Serbien, desuden Croatien, Bosnien, 
endvidere Noricum og Rætien. Det er dette udstrakte gebet, 
som i Romernes tid omfattes under navnet Illyricum, hvortil 
Moesien regnes (Momms. R.G. V. 12 A.), men som senere, da 
det blev fuldstændig betvunget, deltes i flere provindser. Naar 
Romerne paa Augusts tid, 2: 27 f. Chr., omfattede dette gebet 
under ét navn, saa har dette naturligvis været, fordi det beboedes 
af én race — hvilket selvfølgelig ikke udelukkede, at den kunde 
være delt i flere stammer. Uklare ere forholdene i Rætien. Vi har 
her navne, som ere etruskiske eller ialfald minde om Ftruskerne 
— om disse skyldes indvandrede Etrusker fra Poegnene, eller de 
tidligere illyriske indvandrere, der kom fra de samme egne som 
Etruskerne — nemlig Forasien, og sandsynligvis vare beslægtede 
med dem, véd vi ikke. Noricum blev tidlig draget ind under 
romersk kultur og denationaliseret. Panonien og egnene mod 
syd bleve efter exempelles voldsom kamp pacificerede af Tiber 
6—9 e. Chr. Nogen nævneværdig modstand fra de øvrige illy- 
riske stammer mod Romerne høre vi ikke noget om. Ved 
Skodra (Scutari) mødtes, som bekjendt, den græske og romerske 
kultur, da den del af Illyrien, som laa søndenfor dette punkt, 
regnedes til Makedonien. I keisertiden var Illyrerne ved siden 
af Germanerne det folk, hvorfra Romerne fornemmelig fik sine 
soldater. Kampen imellem Vitellius og Vespasian var væsentlig 
en kamp imellem den germanske og illyriske nation under ro- 
mersk anførsel. Hovedsædet for den romerske magt flyttede lidt 
efter lidt fra Rhinen til Donau, og i tiden fra ca. 250—300 eft. Chr. 
— de illyriske keiseres tid — var det denne stamme, Illyrerne, 
som afgav de fleste og bedste elementer baade til de lavere og 
høiere charger i hæren. Vi kan ikke her forfølge dette videre, 
men kun bemærke, at der gives intet folk i Europa, der har 
vist en seigere livskraft end denne stamme, hvis efterkommere 
