E=- 
16 P. 0. SCHJØTT. [No. 5. 

i Daulis, i Eleusis, Pieria, ere formodentlig trængte did ved in- 
vasionen, da folket som helhed blev sprængt. Og endelig: Thra- 
kernes kultur, specielt deres religion, er bleven orientaliseret. — 
Thi selv er de en indogermansk (iransk) stamme. Men deres 
- hovedgud Dionysos er en syrisk gud (solgud). Endvidere: en- 
hver forbindelse mellem Græker og Italiker i urtiden — om en 
saadan har været forhaanden — er bleven sprængt. Illyrerne 
trængte ned til Peneios mod syd og til Adriaterhavet mod vest. 
Epiros og Ætolien beboedes fra nu af sandsynligvis af græske 
og illyriske stammer i forening (d. v. s. græske stammer, 
ikke hellenske, d. v. s. af græsk nationalitet uden hellensk kul- 
tur). Om folk af samme nationalitet har boet i de øvrige egne 
mod nord, saa ere de forsvundne, formodentlig absorberede af 
Illyrerne. 
De græske stammer vare fra nu af indskrænkede til dalene 
i Epirus, ? og nær Pindus — 9: Dorer og Makedoner. 
Der er i nutiden blevet fremsat den mening, at Albane- 
serne — de gamle Illyrers efterkommere, thi derom ere omtrent 
alle enige, — ere af pelasgisk rod. Hermed stemmer ogsaa 
Æschylus, i ,Hiketides*, naar han sætter Pelasgerne henimod 
Pæonerne, d. v. s. nord for Makedonerne og syd for de akroke- 
rauniske bjerge. Det er af interesse i denne sammenhæng at 
notere, at Pauli lader Nordpelasgerne gaa mod syd til Thessaliens 
nordgrændse — der omtrent falder sammen med Herodots Pe- 
neios. Pauli, der intet kjender til Her. 7. 20, kommer saaledes 
ad en helt forskjellig vei til samme resultat. I virkeligheden 
lader sig nu Grækenlands, specielt Mellemgrækenlands, beboere 
ikke skille fra de nordligere boende stammer. Ja sporet af 
disse fører endnu længere mod syd — til Arkadien, som vi senere 
skal se, — ogsaa her i fuld overensstemmelse med den gamle 
tradition. Ogsaa hvad religionen angaar, er her en uløselig 
sammenhæng. Den orgiastiske kultur t. ex. hører ikke blot 

