1895.] DE ETHNOGRAPHISKE FORHOLD I GRÆKENLAND. 21 
en urkonge Pelasgos. Endvidere blev Pelasgikon i Athen egentlig 
efter ham: Pelargikon af Hekatæos overført paa Pelasgerne for at 
bringe disse sammen med Pelasgerne paa Lemnos, og derved ,,ist der 
glaube entstanden im vorgriechischer zeit seien die Pelasger ein 
weithin verbreitetes Volk gewesen* Saa lyde ordene. Den 
methode, hvorved han kommer til disse resultater, betegner han 
selv i fortalen til Forschungen Z.a. G. saa: ,Nicht darum handelt 
es sich wie man in Griechenland seit dem 5ten Jahrh. viber die 
frage gedacht hat sondern wie die Tragiker und die Logographen 
au ihrer ansicht gekommen sind, wie beschaffen das material 
gewesen ist, welches sie benuteten.* 
Jeg mener omvendt: kan man constatere, hvorledes man i 
Grækenland tænkte herom i det 5te aarl. f. Chr, har man 
opnaaet meget. Kan man gaa endnu videre og constatere, hvor- 
ledes man tænkte før den tid, er det ogsaa godt, maaske endnu 
bedre, kun at man ogsaa maa constatere dette, ikke blot formode 
det. Har man kun formodninger d. v.s. gjætninger at irettelægge, 
kan man her anvende Sokrates” ord til den unge Glaukon, at 
man bør opsætte at tale om den ting til den tid kommer, naar 
man ved noget derom og ei blot gisser sig dertil — Z0tav 
unzett etnåbouer åå h0n Eidöuer. 
Jeg vil begynde med at indremme, at E. Meyer med sit 
arbeide har gjort videnskaben en tjeneste. Han er nemlig en 
dygtig og skarp kritiker og — især — en konsekvent tænker. 
Han gjer derved diskussionen ikke blot frugtbar, men ogsaa let, 
thi det bliver da lettere at opstille stridspunktet. Det er altid 
lettest at kjæmpe med dygtige modstandere — at sige, naar man 
paa begge sider vil sandheden — hvad man jo maa forudsætte her. 
Jeg skal da strax svare: hvis Pelasgerne i Attika er en 
misforstaaelse, saa er ogsaa Pelasgerne paa Lemnos dette. Men 
nu har man fundet spor af disse sidste. (cfr. Pauli: ,, Eine 
vorgriechische Inschrift von Lemnos*. Her 9: i denne gravskrift 
og den samme ledsagende afbildning ser man ,eim leibhafter 
Pelasg*. Dette monument er gravet op af jorden, altsaa en consta- 
teret virkelighed. Sproget er efter utvivlsomme autoriteter (Bugge 
og Pauli — modstandere, altsaa uvillige vidner) sikkert ikke 
