hå 
99 P. 0. SCHJØTT. — [No. 5. 
græsk, ikke engang ,urgræsk*, men saa nær beslægtet med 
Etruskerne, »dass man dartiber förmlich stutzig wird* efter Pauli, 
efter Bugge: ,at man maa antage det for en dialekt eller en gren 
af de italiske Etruskers*. Vi har altsaa faaet en glimrende 
bekræftelse paa sandheden af Thucydids beretning, at der paa 
Lemnos boede pelasgiske Tyrrhener, hvormed ogsaa stemmer 
Herodots beretning om Pelasgerne sammesteds. Hvad Grækerne 
i det 5te aarh. f. Chr. tænkte om de ethnographiske forhold paa 
sin tid — der vare en fortsættelse — følgelig ogsaa en for- 
klaring af de tidligere tiders udvikling, er altsaa rigtigt. Gra- 
vene har aabnet sig — de døde har staaet frem og vidnet om 
dets sandhed. Ligeoverfor dette vidnesbyrd maa kritiken for- 
stumme. Jeg har ret til at tale herom, thi kort før dette fund 
blev gjort, udtalte jeg, at Thucydid som Herodot — der, især 
den første, ofte havde seet og talt med Tyrrhener saavel i de 
græske som ogsaa i de italiske farvand '— naar de benævne 
dem med det samme navn, ogsaa maa mene det samme folk. 
Da jeg havde sagt dette og ladet det trykke, saa kom nogle 
maaneder efter beviset i form af denne sten. Jeg udtalte den- 
gang, at Etruskernes gaade var lest; samtidig med mig og fra 
et ganske andet udgangspunkt udtaler Pauli — begge altsaa 
uafhængig af hinanden — at das råthsel der Pelasger hat auf- 
gehört ein råthsel zu sein*. Senere er nye beviser komne til, 
som jeg senere skal fremlægge. Og de godtgjere, at de gamle 
forfattere har ret. Den antike tradition og dens fremragende 
talsmænd har talt sandhed. Og det er de nyere forskere, der 
har taget feil, naar de ville hovmesterere dem, idet de har glemt 
Quintilians raad til de stræbsomme ynglinge, at bruge forsig- 
tighed, naar de demme ,,de tantis viris, ne quod plerisque accidrt 
damment quod non intelligunt*. 
Om denne sten fra Lemnos, der for nogle er bleven en hoved- 
hjørnesten — 4i9og åro0ywwiaiog —, for andre en anstødets 
sten — Aidog mooyrtuuarog —, udtaler Meyer et andet sted, at 
dens forekomst er ham ,,völlig råthselhaft*. Denne oprigtighed geraa- 
der ham til ære. Men: dette fund kan sammenlignes med ,;faecit* 
til regnestykket, og regnestykket er den forudgaaende historiske 
i 
