1895.] DE ETHNOGRAPHISKE FORHOLD I GRÆKENLAND. 25 

6, 147 — allerede herskede i Athen, boede Pelasgerne i deres 
nærhed i Attika. Disse blev fordrevne og drog til Lemnos, 
hvorfra de atter uddrev Minyerne. Disse sidste droge til Sparta, 
hvor de finde gjæstfri optagelse i den nystiftede doriske stat. 
At denne Herodots fremstilling for den moderne lingvistik 
maa være kjettersk og forkastelig, er klart. — Thi hvis efter dette: 
Jonerne 9: den baade kvantitativt og, hvad kultur angaar, kva- 
litativt større halvdel af den græske nation er af pelasgisk rod, 
da staar det misligt til med ,arven fra det fælles indogermanske 
fædrenehjem*, da deraf fremgaar, at der intet saadant fædrene-: 
hjem er, og ej heller nogen arv. 
Denne Herodots opfatning støttes ikke blot af en flerstemmig, 
men enstemmig græsk tradition. Jeg skal først nævne Hekatæus,: 
historiker og statsmand fra slutningen af det 6te aarhundrede f. 
Chr., en vidtbereist og praktisk dygtig mand, samvittighedsfuld 
forsker, der selv angiver sig at staa paa kritisk grund (ligeover-. 
for de sjængse fabler). Herodot har sterkt benyttet ham. End- 
videre Hellanikos fra Lesbos, til hvem vi senere kommer tilbage, 
specielt med hensyn til Tyrrhenerne. Hans mening er af stor 
 vægt, da han ligesom Herodot og Hekatæus var fra Forasien 
og saaledes maa forudsættes af personlig erfaring at kjende dette 
lands ethnographiske forhold. 
Endvidere de tre store tragikere Æschylus, — specielt i Hike- 
tides —, Sophokles i et merkeligt fragment, der nævner de tyr- 
rhenske Pelasger i Argolis. Dette sted er af stor interesse, da det. 
er det eneste sted, som nævner dette. Sandsynligvis er Tiryns, 
hvis borg i grundrids nylig er lagt bar, der deres hjem. End- 
videre Euripides i Phenissæ. Af andre forfattere nævner jeg 
her kun Ephoros, hvis mening vi kjende gjennem Strabo. 
Han stemmer ganske med;Herodot og kjender Pelasgerne, navnlig 
i Thessalien og Arkadien. De vare — efter ham — Grækenlands 
ældste indbyggere, berømmelige overalt. De beboede Epirus, 
hvorfor den dodonæiske Zeus kaldtes den pelasgiske. De vare 
ikke en stamme, men flere — ov pvukov åAAu pihe. De fandtes 
ogsaa i Attika og kaldtes der zxeåxo0y0i, da de som trækfuglene 
droge snart hid, snart did. (Heraf kan man slutte, at navnet 
