1895.] DE ETHNOGRAPHISKE FORHOLD I GRÆKENLAND. 31 


oldtidens tradition, som anført, er enstemmig deri, at de ere 
komne fra Asien (Lydien). Denne tradition kan man ikke igno- 
rere, specielt ikke nu. At gaa i detalj med hensyn til de gamles 
fremstilling af Tyrrhenernes historie er overflødigt. Hovedkil- 
derne hos Grækerne (Herodot især 1. 94. Hellanikus fr. 1. 
Miiller F. H. G.) er nok, og hermed stemmer de romerske for- 
fattere og de italienske Etruskers egen tradition. Vi se nu, at 
denne tradition er gaaet seierrig ud af den ildprøve, den har 
havt at bestaa for den moderne kritik og hyperkritik: de mo- 
derne forskere faa ogsaa her mere og mere øinene op for den 
sandhed, at den antike tradition har ret. 
Hvad betydning har nu dette for oldtidens kulturhistorie? 
Jeg skal her kun henvise til enkelte hovedpunkter. Tyrrhenerne 
kjendte Phratrier (curier), derimod ikke Achæerne og formodentlig 
heller ikke Minyerne. Men Phratrierne er kjernepunktet i de gamles 
statsforfatning (cfr. Ranke: Weltgeschichte). Hermed staar i nær 
sammenhæng, at Aristoteles stiller Kartagos, Cretas og Spartas 
statsforfatning sammen og Polyb hermed tillige Roms. Alle 
disse staters forfatninger ere saaledes fremgaaede af de samme 
forudsætninger, fremvise samme grundtræk og i det hele og store 
samme udviklingshistorie. Dette er jo ogsaa saa soleklart, at 
det kun behøver at paapeges for at forstaaes. At Rom var en 
coloni fra Etrurien berettes af Varro efter god kilde — og 
det er jo af sig selv indlysende, da samtlige kulturindretninger 
i Rom — til exempel: magistraturen og agrimensuren og 
krigsvæsenet — skrev sig derfra. Det samme gjælder reli- 
gionen, livsprincipet i deres kulturelle og politiske liv. 
Hvad fremgaar saa heraf? Jo, vi se, i store træk, at the- 
orien om de saakaldte Grækoitaliker kommer af kulturfælles- 
skabet imellem Græker og Romer, hvilket f. ex. er større end 
fællesskabet imellem Græker og Makedoner, der dog ere nære 
blodsforvandte. Men dette kulturfællesskab er afledet, ikke af 
en fælles national nedstamning, der som saadan intet har med 
kulturen at gjøre, men af en fælles paavirkning af samme kilde 
— nemlig de orientalske Tyrrhener. At Tyrrhenerne, som de 
øvrige Pelasger, stode i særdeles intim berøring med Phenikerne, 
