6 H. EEXJSCH. [1896. 



tråge etc. Zeitschr. f. prakt. Geol. 94, s. 391). De vigtigste oplys- 

 ninger har man fra Hørbyes særdeles værdifulde afhandling 

 „Et strøg a.f rigsgrænsen", hvor afsnittet „Vigelens granitfelt" 

 beskrives s. 402—426 i Nyt Mag. f. Naturv. Bind 8. Chr. 1855. 

 Hvad vi hidtil har vidst om de lese masser og isskuringens ret- 

 ning skyldes ogsaa væsentlig samme forfatter („Det erratiske 

 phænomen paa rigsgrænsen", sammesteds s. 337). K. Hauan har 

 i 1870 bereist den nordøstlige del af omhandlede egn. Th. Mun- 

 ster gjorde i 1888 en kartskisse, hvoraf den her meddelte i alt 

 væsentlig er en gjengivelse. V. Engstrom gav i 1890 en del 

 bidrag til den sydligste del af kartet. Dagboger fra de 3 sidst- 

 nævnte iagttagere opbevares i den geologiske undersøgelses arkiv. 

 En kopi af Ministers dagbog findes paa universitetsbibliotheket. 

 Paa vort lille kart er adskilt haarde skifere og Røros-skifere, 

 hvilke sidste er lerglimmerskifer, overgaaende dels i tydelig kry- 

 stallinsk glimmerskifer, dels i kloritagtig skifer og haarde skifere. 

 De haarde skifere er det samme, som Kjerulf kalder Kjølens 

 kvartsfjeld; det er dels kvartsit, dels gneisagtige skifere og en- 

 delig ogsaa helleflint (undertiden med porfyrisk indsprængte 

 f eldspatkry staller). Hørbye er tilbøielig til at anse helleflinten, 

 der ligger som et dække over granit i Vigelen, for en fortsæt- 

 telse af Fæmuud-saudstenen (sparagmiten). Efter sine faldob- 

 servationer finder Hørbye det sandsynligt, at Eøros-skiferne er 

 yngre end de haarde skifere. Hauan mener, at man har en 

 tydelig overleining i Dagvola. Miinster, der ogsaa har besteget 

 dette fjeld, udtaler ikke nogen bestemt mening: han gjør op- 

 merksom paa, at bækken, som rinder fra Dagvola ned til Ryen, 

 danner et bestemt skille mellem de to bergartgrupper (en for- 

 skydning'?). Saafremt det paastaaede aldersforhold skulde blive 

 bekræftet, hvad der synes mig rimeligt, kunde man kanske 

 sammenligne den herværende fjeldbygning med Gausdals, hvor 

 man over sparagmitenfjiar en lagrække, i hvilken lerglimmer- 

 skifer (etage 3—4) spiller en stor rolle; denne kom at svare til 

 Røros-skiferne. De i Gausdal overliggende meget krystallinske 

 lagede bergarter med eruptiverne i Jotunfjeldene og nærliggende 

 streg kom da kanske at sammenstilles med de formationsled, 



