14 H. REUSCH. [1896. 



bestanddel i forhold til kvarts, end man paa forhaand skulde have 

 ventet; maaske er der halvt af hvert mineral. 



I selve Stor-Vigelen er der flere steder blottet fast fjeld - t 

 det er en graa eller undertiden lidt rødlig, tæt, kvartsitagtig 

 udseende bergart, en „helleflint". Bergarten er uden lagning 

 og uden skifrighed, maaske dog, at der saavidt er en svag an- 

 tydning til en saadan; de opragende klippers form er saaledes, 

 som den pleier at være hos massive eruptiver. Tildels inde- 

 holder bergarten indstrøet smaa krystaller af feldspat og kvarts. 



En varietet, der undersøgtes mikroskopisk, gjorde nærmest 

 indtryk af at være en forandret kvartsporfyr. Der var en 

 grundmasse, som selv ved sterk forstørrelse forblev finkornig. 

 Deri laa strøkorn af kvarts og feldspat. Kvartskornene saa 

 dels ud som krystaller i almindelig uforandret kvartsporfyr, dels 

 var de ved pres opdelte i mindre korn. Feldspatkornene var 

 uregelmæssig kantede og tildels ogsaa opknuste. Foruden ortho- 

 klas var der lidt plagioklas tilstede. I grundmassen var der 

 antydning til en parallelstruktur, som bøiede sig om strøkornene. 

 Parallelstrukturen var udtalt dels ved, at den finkornige grund- 

 masse stribevis var lidt mere eller lidt mindre finkornig, dels 

 ved, at den iudeholdt et glimmeragtigt, smaaskjællet mineral, 

 (sericit), der i sin anordning fulgte parallelstrukturen. 



Paa nedstigningen, som jeg foretog i retning af Feragen 

 gaard, saa jeg, efterat have forladt selve Stor-Vigelen, kun et 

 sted fast fjeld, det var omtrent Va km. i nord for det lille ved 

 Støvelbækhøgda liggende vand; der stod granit. 



Morænegruset, som i den omhandlede egn optræder i store 

 masser, fortjener en særlig omtale. Det bestaar af sand og grus 

 med sten. Disse forskjellige bestanddele veksler i indbyrdes 

 mængde; sanden er undertiden temmelig rigelig tilstede og kan 

 være af næsten leragtig finhed, hvid af farve. Undertiden sees 

 i morænegruset spor til etslags lagning, saaledes et sted ved 

 kjøreveien i vest for Gjeitberget; dette skyldes rimeligvis paa- 

 virkning af bræelve under isen. Paa begge sider af den ryg, 

 som Gjeitberget, Brekkefjeld og Tufsingknipen danner, ligger 

 der svære morænemasser (tykkelse antagelig indtil 100 m.). 



