16 H. BETTSCH. [1896. 



Ved a, a har man det langsomt opadskraanende underlag* „den 

 ældre moræne". Den hulning, som sees i .,den yngre moræne" 

 nederst tilvenstre, kaldes Litlestarloken. Lok betyder pyt eller 

 dam; der staar ogsaa lidt vand paa bunden. Den hulning, som 

 i form minder om et badekar, heder Storstarloken. Paa bunden 

 af den er myr med raadnende træstammer. Ryggen x — x gaar 

 i nord — sydlig retning; dens længde maaltes til 150 m. Den 

 tredie store fordybning benævnes Smergruba; dens dybde er om- 

 trent 10 m. ; desuden er der nok en liden fordybning og ved f 

 en forhøining. Hvorledes hulningerne er fremkomne, staar ikke 

 klart for mig; jeg har nærmest tænkt mig, at der paa de steder, 

 hvor de nu findes, under isens afsmeltning har ligget klump- 

 formige brærester. 



Naar man fra Feragen gaard gaar mod se., vandrer man 



indtil 1 km., fer man kommer til Breibækken, over en flade, 



som ligger omtrent 20 m. over vandspeilet. Paa den vestlige 



side er der en tilsvarende, men smalere flade, som strækker sig 



et par km. langs fjeldsiden og paa nederste fig. s. 5 er betegnet 



med en punkteret linje. Jeg tænkte ferst, at disse flader tegnede 



et fordums vandspeils eller et vasdrags heide. Senere er jeg 



dog kommen efter, at fladerne er bundmoræner; oversiden er 



for ujævn, stenene i gruset er for kantede, og massen i det hele 



for ulaget til, at den kan være en afsætning i vand. Massen 



bestaar af grus med stene at granulit. Granitstene forekommer 



ikke. Saadanne har man ferst i det rullede, vandslidte grus, 



som man vandrer over langs stranden paa en strækning af 1 km. 



i nord for Breibækken. Paa den fer omtalte vandring mod est 



paa sydsiden af Kvernhusbækken gik jeg over morænemasse af 



kantede stene med kun lidt grus. Stene af granit er i be- 



gyndelsen faa i antal, men tiltager i mængde, eftersom man 



nærmer sig granitstreget. En strækning gik jeg langs en mod 



nv. opragende smal vold af morænemateriale, „en egg il . Moræne- 



gruset, som man vandrer over i est for det tidligere omtalte 



sted, hvor jeg fandt feldspatferende kvartsit blottet, ligger i 



hauge, som er vidtstrakte i forhold til sin heide. Nogle hauge 



udmerkede sig som særegne ved udpræget form; en af de mest 



