22 HANS RETTSCH. [1896. 



B er den del af Sylenes fjeldgruppe, som kaldes Banna- 

 klumpen, og som jeg har af bildet i min ovenfor nævnte af hand- 

 ling. G-limmerskiferen omtaler hr. Hauan som bestaaende af 

 lyse og smaa mørke glimmerblade og indeholdende smaa gra- 

 nater og feldspatkorn, spor af dolomit, kalkspat og svovlkis. 



G-aar man fra Sylene (der strækker sig ind paa blad Es- 

 sandsjø i det nederste hjørne tilheire) i vestlig retning, træffer 

 man dioritisk bergart i Broksjøvola, Oifjeld og omkring Østby 

 ved Nea. Vi er her komne ind i den anselige, ovenfor omtalte 

 nord— syd-gaaende gruppe af tjelde, der strækker sig i vest for 

 den store forsænkning, som «Kjølens formur" (Kjerulfs udtryk i 

 „Udsigt o. s. v." s. 213). Herskende i fjeldbygningen er her 

 „ gabbro og dioritisk bergart". Det er kanske ikke usandsynligt, 

 at man efter nærmere undersegelse kommer til at slaa Sylenes 

 dioritiske bergart sammen med „Formurens" basiske eruptiver. 



Med en egen betegnelse er paa kartet angivet „skifrige 

 bergarter ledsagende diorit og gabbro". Det er den samme 

 gruppe, som fra naboomraadet „Selbu" i vest for „Essandsjø" 

 omtales saaledes iHoman: „Selbu. Kr. 1890 (Norges geologiske 

 undersegelse)" s. 18. „Grenne til grønliggraa, finkornige til tætte 

 bergarter, tildels hornblendeskifer: granulit, kvartsit. Disse lag 

 synes ikke at have nogen egen stratigrafisk plads, men nærmest 

 at danne en vis metamorfisk zone omgivende egnens dioritiske 

 eruptiver, tildels vel ogsaa at være er upti vernes mest forandrede 

 former, der har faaet skifrighed under indvirkning af de samme 

 kræfter som de omgivende lag. Paa kartet („ Selbu") er de af- 

 lagte med samme farve som Kjerulfs „gneis, granulit" paa blad 

 Meråker og synes at være i det væsentlige at jevnføre hermed." 

 I det følgende vil man finde oplysning om denne bergartgruppe 

 i" de forskjellige iagttageres optegnelser. 



Skarvderfj eldenes strøg, eller som Herbye skriver „Skar- 

 fjeldenes felt", bestaar efter hans fremstilling af middelskornig, 

 glimmerfattig granit, ovenpaa hvis hvælvede overflade helleflint 

 ligger som en yngre formation. „Helleflinten har i det hele 

 tåget nøiagtig den position, som masser maa faa, der afsættes 

 over en skråa basis." Helleflinten frembyder efter Herbye i 



