24 HANS RETJSCH. [1896. 



(ikke tvillingstribet) og en del kvartskorn. I kornene sees tryk- 

 fænomener. Ved neiere betragtning frembyder bergarten ogsaa 

 for det blotte eie et vist „klastisk" udseende. 



I forsænkningen mellem Kjelen og „Formuren" raader ler- 

 glimmerskifer og dermed nærstaaende muskovitskifer; forsænk- 

 ningens dannelse skyldes sikkerlig disse hurtigt tærede berg- 

 arters udbredelse. En egen, lagvis forekommende varietet af 

 disse milde skifere har jeg i mit før nævnte arbeide «Geologiske 

 iagttagelser fra Trondhjems stift" s. 31 omtalt som „stuedals- 

 skifer"; dette er en finskjællig, hvidlig muskovitskifer, opfyldt 

 med porfyrisk indsprængte biotitindivider og hornblendenaale. 

 Det er sandsynligvis en smuk varietet af denne bergart, Keilhau 

 omtaler som „en af de skjønneste bergarter, Nordens fjelde have 

 at opvise", i sin „Reise i Jemtland etc." Mag. f. Naturv. B. 11. 

 Chr. 1832, s. 30. Kjerulfs beskrivelser baade af „Tydals glimmer- 

 lersten" og af „ Røros skifer" kan passe derpaa. „Om Trond- 

 hjems stifts geologi" i Nyt Mag. f. Naturv. B. 18, Slutning s. 

 42 og 43. Tornebohm iagttog den (hornblendeglimmerskifer; 

 maaske ogsaa en del af hans sideritglimmerskifer) ved Skalstugan 

 i Jemtland. „En geognostisk profil o. s. v. u i Ofv. af Vet. Akad. 

 Forn. 1872, s. 11. Der er flere afændriuger; saaledes kan enten 

 biotiten eller hornbleuden træde tilbage. Biotitens spalteretninger 

 ligger mest paa kryds og tvers uafhængig af skifrigheden. 

 Hornblendenaalene optræder undertiden i smukke rosetter paa skif- 

 righedsfladerne ; men de kan ogsaa ligge uregelmæssigt, i hvilket 

 tilfælde bergarten bliver vanskelig at spalte. I to præparater, 

 som undersøgtes mikroskopisk, saaes grundmassen at være, endog- 

 under mikroskopet, finkornig og at beståa af kvarts, i det ene 

 tilfælde sammen med en del feldspat, tildels tvillingstribet. Disse 

 mineraler erkjendtes fra hinanden paa nogle steder indved de 

 porfyrisk indsprængte mineraler, hvor de forekom i forholdsvis 

 større korn. Strøkornenes omrids var uregelmæssigt lappede. 

 Hornblendesøilernes sidekonturer var dog nogenlunde hele; men 

 til gjengjæld var hornblenden tildels gjennemhullet i hele 

 sin udstrækuing af kvartskorn. Stuedalsskiferen gaar tildels 

 derved, at de hvide bestanddele blive mere fremherskende (navnlig 



