26 HANS RETTSCH. [1896. 



nv. — se., faldet mere eller mindre steilt mod sv. Paa skraaningen 

 nedover til Vigelsjøen saaes etsteds en fold. Ved Vigelsjøen 

 forekommer gransten klumpvis i skiferen; her er ogsaa dolomit, 

 som tildels ved gjentagen skarp foldning kan faa en tykkelse 

 paa vel 100 m. 



Dette dolomitlag er ogsaa besøgt af professor 0. E. Schiøtz. 

 Han fulgte dolomiten nordover, indtil den strøg ud i sjøen. De 

 dolomitholdige lag var tildels glimmerskiferagtige og vekslede 

 med tynde lag af kvartsskifer og glimmerskifer. Kvartslameller, 

 der hyppig var bøiede og vredne, gjennemsatte dolomiten. Grøn- 

 sten stak op i den paa mange steder. Under dolomiten syntes 

 først at komme en hvid kvartsit; længere nord stod mellem 

 sjøen og dolomiten kvartsskifer, et sted med omtrent vertikale 

 lag, nordenfor med mere afgjort østligt fald. 



Længere nord saaes i et høiere niveau konformt over kvarts- 

 skifer atter et drag af dolomit vekslende med glimmerskifer, 

 derover kom graa glimmerskifer, tynde kvarts ski ferlag med tyde- 

 lig feldspat og øverst paa toppen af skrænten grønsten. I den 

 øvre kvartsskifer var faldet 60 ° i sydøstlig retning. Schiøtz 

 fortsatte veien mellem Vigelsjøen og den lille sjø i nordvest for 

 den; her stod en glimmerholdig kvartsskifer fortiden „ grønsten". 

 Saadan stak ogsaa op hist og her ved Vigelsjøens nordende; 

 etsteds saaes her ogsaa kvartsit. [Keilhau har en notis herfra i 

 „Gæa norvegica" s. 407 efter Hisinger]. Lidt op i den vestre 

 skraaning, hvor der var fald mod vest, forekom dolomit vekslende 

 med kvarsitlag, derover fandtes glimmerskifer og høiere oppe 

 kvartsskifer, alt konformt ; mægtighed af det hele kun 10 — 15 m. 

 Dolomiten fulgtes nu nordover i den herværende vestlige dalside 

 til vandskillet, hvor den opløste sig i aflange nyrer og hørte 

 op; faldet var vestligt, dog med uregelmæssigheder. Længere 

 mod nv. kom mørke grønne bergarter (grønsten? kloritskifer?). 

 Hvor bækken begyndte at fly de nordover, stod hellen* int faldende 

 i sydvestlig retning; helleflint ved vårede ogsaa nedover langs 

 den; faldet var vestligt; etsteds var der en breccie over helle- 

 flinten, og i vest for den kom lerglimmerskifer, som indeholdt 



