28 HANS EETTSCH. [1896. 



af Storvoldvola og under foden af samme en lys, gneisagtig 

 bergart, som lignede gneisen ved Tya, og som maaske staar i 

 forbindelse med denne. Hvis gneis ogsaa optræder ved Patrus- 

 bækken, har man maaske et sammenliængende gneisfelt langs Tya 

 til Patrusbækken. 



Til blad Stuesjes skiferfelt herer ogsaa kloritskifer og til 

 denne vegsten, hveraf et større parti findes syd for Løvøien i 

 den saakaldte v Talkberghammer u indsprængt med dolomit, talk- 

 spat og magnetjem. Enkelte partier er aldeles ren talk, dels 

 lys, dels mørk, hvoraf den lyse danner uregelmæssige aarer i 

 den ofte haarde, ulagede masse. Kloritskiferen forekommer typisk 

 udviklet kun i underordnede lag i forbindelse med og som det 

 synes knyttet til ertsforékomsterne. 



Angaaende skiferens lagstilling bemerker hr. Friis : „Efter 

 hr. Miinsters iagttagelser i den sydlige del af blad Stuesjø er 

 skifernes strøg her temmelig gjennemgaaende nordvestligt med 

 fald mod sydvest, efter mine iagttagelser desuden i Norsjø- 

 skarven ved Tya og paa sydvestsiden af Stuesjø ved Fresa, et 

 forhold, som maaske, i forbigaaende bemerket, staar i forbin- 

 delse med eller er grunden til, at de fleste større indsjøer i 

 blad Stuesjø har sin længderetning mod nordvest. Det er saa- 

 ledes tilfældet med Stuesjø, Eiasten, Langen, Vigelsjø, Fjeld- 

 sjøeu, Busjoen, Norsjøen, Fjeldgjetta og paa en længere stræk- 

 ning ogsaa med Eien. Den samme retning har elvene Sya og- 

 Tya. Grønsjøen, hvor lagene er flade eller svævende, har ingen 

 bestemt længdeudstrækniug, og Grøna, der løber ind i Grøn- 

 sjøen, gaar den hele vei fra syd mod nord saaledes som skifernes 

 strøg i høiderne mod vest." 



Hr. Friis har besøgt flere erts forekomster. Den betydeligste 

 af disse, Kjøli grube, der er indstillet, er en gammel bekjendt fore- 

 komst, ligesom ogsaa de forladte gruber : Skargruben, Flogruben 

 og Kjørergruben under Blaahammeren og Allergot under Graa- 

 vola, der alle ligger i samme nivåa og rimeligvis tilhører en 

 og samme udentvivl altfor lidet undersøgt ertszone. Der var 

 ikke anledning til nærmere at undersøge disse nu saagodtsom 

 ganske utilgjængelige gruber; men kan det dog bemerkes, at 



