32 HANS KEUSCH. [1896. 



virkelig er moræner, man her har for sig, om end yngre maaske 

 end de, man finder nærmere grænsefjeldene, Kjelen, derfor ei- 

 det vel rimeligst at se et bevis i de friktionsstriber i retningen 

 v. — e. og den afskuring af fjeldgrunden, man finder oppe paa 

 Falkfangervola. — En enkelt af furerne var 1 cm. bred og 1 k m. 

 dyb med afrevne splinter i kanterne, altsaa utvivlsomt en vir- 

 kelig friktionsstribe. Det kan i forbindelse hermed bemerkes, 

 at i Blaahammeren, der steder til Falkfangervola mod syd, 

 fandtes ingen afskuring, saa den synes at have raget op over 

 isen. Forevrigt er forholdene i begge disse fjeldheider analoge. 

 Ogsaa i Falkfangervola optræder en lerglimmerskifer, her dog i 

 steilere lag, med skarp begrænsede lagformige gange af en dio- 

 ritisk bergart, porfyragtig ved et feldspatagtigt mineral. I af- 

 faldet mod nord er et rimeligvis sterre parti granit, skjent 

 grænserne paa grund af et tykt dække af jord, hvortil graniten 

 ved sin forvitring rimeligvis har afgivet materiale, ikke lader 

 sig opgaa. Det er en middelskornig, krystallinsk blanding af 

 hvid feldspat, kvarts og lys glimmer med overveiende feldspat 

 (oligoklas) ganske af samme udseende som graniten paa estsiden 

 af Svartaaen, i Movola og mellem Falkhytvola og Storvoldvola, 

 her som der af en meget homogen struktur. Ligesom der ved 

 graniten paa estsiden af Svartaaen optræder gabbro (?), saaledes 

 optræder ogsaa gabbro (?) ligeved graniten i Falkfangervola. 

 Gabbroens udbredelse kan ikke iagttages. I Graniten fandtes et 

 lidet brudstykke af en gabbroagtig bergart, og forsaavidt man 

 heraf ter uddrage nogen slutning, er denne granit yngre end 

 gabbroen. Med hensyn til udstrækningen er det i nogen grad 

 oplysende, at i Svartaaens leie kun fandtes skifer. 



Vi gaar nu over til kartet Essandsjes omraade og tager 

 her ferst med nogle bemerkninger af hr. Friis om Esna grube. 

 Den var i drift for 30—40 aar siden. Bergarten er hornblende- 

 sten; den bestaar af ren, sort hornblende og ligger i tykke, 

 flade lag med liden eller ingen skifrighed; den er opdelt i blokke 

 med lodrette sletter (aflesningsflader). Lagene, eller maaske for- 

 nemmelig enkelte lag, er stribevis indsprængte med kobberkis og 



