No. 1.] GEOL. IAGTT. I NORD FOR FÆMTTNDSJØEN. 33 



magnetkis, hvorhos de gjennemsættes af 1 til 3 cm. tykke gange 

 af feldspat mei ren kobberkis. Magnetjern forekommer ofte tæt 

 indsprængt i bergarten. Paa berghalderne fandtes i større og 

 mindre kvartsnyrer epidot, tildels med vel udviklede krystaller, som 

 maaske tidligere er forvekslede med granat (Kjerulf: „Om Trond- 

 hjems stifts geologi", p. 67, hvor derhos efter bergmester Sin- 

 ding glimmerskifer feilagtigen opgives som bergart). Hvor ertsen 

 optræder i bergarten, lader den sig vanskelig udsortere, og gan- 

 gene, hvori den optræder, er for smale og for spredte til løn- 

 nende drift. Der er flere gruber eller skjærp ; de ligger ikke i 

 nogen bestemt retning, der kunde tyde hen paa en ertszone, 

 men regelløst om hverandre. Gruberne maa have været vand- 

 syge, og der er ingen adgang til stoldrift. Helland karakteri- 

 serer forekomsten saaledes: „I forskjellige hornblenderige og 

 glimmerrige, i hei grad krystallinske, men utydelig lagdelte 

 skifere forekommer kobberkis og magnetkis som en accessorisk 

 men hyppig bestanddel i bergarten." Ved Esna grube vil vis- 

 selig megen malm være at fremfinde; men den vil paa grund af 

 malmens forekomst være fattig, og den ligger høit tilfjelds." 



Hr. bergskriver K. Hauan har en del iagttagelser fra Es- 

 sandsjøomraadet. 



Fjeldgrunden mellem Esna elv og Øifjeldet (Broksjøvola 

 blev ikke besteget) indtages af en fladt bølgende skiferrække, 

 hvori lerglimmerskifer — tildels dolomitholdig — vistnok over- 

 veier; derimellem optræder hyppigt lyse kvartsskifre, kanske 

 med enkelte glimmerblade, samt mørke hornblendeskifre; disse 

 sidste har ofte ikke nogen tydelig skifrighed og fører spor af 

 svovlkis. 



Selve Øifjeldet bestaar af finkornig sortgrøn hornblendesten. 

 I det lavere fjeldparti under øifjeldets vestside naaedes skifrige 

 kvartsbergarter liggende over hornblendestenen, og her iagttoges 

 en fra hornblendestenen i skiferen udgaaende gangformig for- 

 grening. 



Omtrent 3 km. i øst for Østby opviser de steile hammere, 

 hvorimellem Nea boltrer sig, grønlig lerglimmerskifer med por- 

 fyragtig indstrøede sorte glimmerblade; skiferen ligger svævende 



Vid.-Selsk. Forh. 189G. No. 1. 3 



