6 HANS RETJSCH. [No. 2. 



og sø.; lagning er ikke tydelig. Omtrent 2 km. før Svineroi 

 sæter træffer man middelskornet diorit. Denne vedvarer indtil 

 sæteren; et sted saaes i den parallelstruktur, hvorved bergarten 

 i udseende nærmer sig hornblendeskifer. Fra Svineroi sæter til 

 toppen gaar man først over kvartsit og feldspatførende for- 

 andret sandsten; bergarterne er ikke ulige finkornig gneis; 

 lagning var kun lidet fremtrædende. Dernæst følger paa en 

 længere strækning steil ur af kantstødte stene, i hvilke sees 

 diorit, gneisagtig bergart, kvartsit m. m. Paa den sidste halv- 

 del af opstigningen fra Svineroi til fjeldets top er bergarten en fin- 

 kornig, graalig og hvidlig, kvartsitagtig, tildels feldspatførende 

 sandsten med lagningen faldende mod vsv. omkring 45°. Selve 

 toppen danner en eg, der er saa smal, at man ikke uden vanske- 

 lighed kan gaa langs den. Lagningen i eggen stryger som den 

 og falder 30° mod vsv. Sandstenen der er hvidagtig; det faste 

 fjeld er af sprækker opdelt i stykker og opløser sig udadtil i 

 løse blokke. Disse er kantede og er underkastede en opløsnings- 

 proces til skarpt grus. Ingen bete af fremmed substans saaes 

 her paa eggen, og den maa efter sin form og beskaflenhed an- 

 tages at have raget op over det gamle isdække som en nunatak. 

 Paa side 441 i Gæa omtaler Keilhau et forhold, som han 

 mener at have iagttaget paa Gaustafjeld. I den øverste del af 

 tjeldet skal der være to afændringer af sandstenen eller som hau 

 benævner den kvartsiten ; den ene er meget modstandskraftig mod 

 forvitring, den anden er feldspatholdig og henfalder meget let 

 til grov sand. „Feldspatkvartsiten" danner ikke lag paa almin- 

 delig vis; men den optræder i pladeformige partier, der ligesom 

 gange gaar paatvers af lagningen. Den gaar med henflydende 

 grænser over i den rene kvartsit og ophæver ikke continuiteteu 

 af de enkelte lag. Dette forhold træder, fortsætter Keilhau, 

 meget tydelig frem i fjeldets ydre. Formedelst feldspatkvartsi- 

 tens sterke forvitring danner sig der, hvor den forekommer, hak i 

 eggen og furer nedover toppens sider. Disse furer er paa grund 

 af fjeldets store høide fyldte med sne hele aaret og sees om som- 

 meren paa lang afstand, saa toppen derved bliver særdeles kjen- 

 delig. Jeg søgte, saavidt jeg havde anledning dertil, at faa rede 



