16 HANS KEUSCH. [No. 2. 



igang ; der er anledning til at aabne ny brud i nærheden af det, 

 der er igang. 



K.-o. Fra bruddet gik jeg i sydestlig retning ned i Stødle- 

 dalen over kvartsit og konglomerat. Man gaar først over kvartsit, 

 indleiret i et konglomerat strukket i retning 70° mod nne. ; 

 stenene, der bestaar af kvartsit og granit, har rundagtige tver- 

 snit lodret mod og „tilspidset elliptiske" parallelt med stræk- 

 ningsretningen. Man kommer saa til et lidet brud paa „blaut- 

 stein" med stengelstrukturen faldende steilt i nordlig retning; 

 som man ser, er dette herskende stilling over et sterre streg (i 

 Eidsborg brud stod stengelstrukturen omtrent vertikalt). 6 — 7 

 meter fra bruddet staar konglomerat; her ser man stræknings- 

 fænomenet makroskopisk i rullestenenes form; kun nogle faa 

 rene kvartsstene har modstaaet trykkræfternes indvirkning. Den 

 herskende længdedimension hos stenene staar parallelt med 

 stengelstrukturen i det nærliggende brynestensfjeld. Indved 

 konglomeratet er der en liden smule skifer, der har kvartsaarer 

 gaaende parallelt med skifrigheden (og lagningen). Skiferen er 

 smaafoldet, hvad der bedst sees af kvartsaarerne ; akselinjerne 

 gaar i strækningsretningen, altsaa et af de mange tilfælde, hvor 

 smaafoldning viser sig som et strækningsfænomen. Fra dette 

 sted vedvarer konglomeratet endnu et stykke. Den lille Stedle- 

 dal har hei og steil vestside, hvor bergarten er kvartsit med 

 konglomerat, medens estsiden er mindre brat og mindre hei; 

 her hersker anden bergart, i det mindste saa jeg etsteds diori- 

 tisk bergart paa elvens estside. Ved Haatveit staar en del 

 kvartsit; derfra har man en brat nedstigning til Laurdal kirke, 

 stadig over kvartsit. Fra Trisæt har jeg gaaet et stykke mod 

 est langs Bandakvand; fjeldsiden, som man vandrer langs, er 

 ferst bedækket af morænegrus. Ved Lille Strand er der blottet 

 fast fjeld af en graa, finkornig, kvartsitisk udseende bergart? 

 hvori spor til lagning er seet; den saa nærmest ud til en fin- 

 kornig gneis; der forekom ogsaa en merk redliggraa, ganske massiv 

 bergart, der efter udseendet nærmest maatte betegnes som fin- 

 kornig granit; nogen grænse til omgivelsen, der kunde tyde 

 paa, at den var eruptiv, lod sig ikke fremfinde. (Ved Lille 



