18 HANS EEUSCH. [No. 2. 



fra eruptiver (sammenhængende med Jøtunfjeldenes), hvilke en- 

 gang som lakkoliter har været udbredte over skiferaf deling en. 



Et af de steder, hvor overleiringen af de krystallinske 

 skifere er lettest tilgjængelig, er Rorréheiene ved Røldalsvand 

 (1. c. s. 19 ff.). Brøggers profil herfra fandt jeg i den østlige 

 del, hvor jeg undersøgte det, rigtigt; kun bør de, som vil be- 

 nytte det, lægge merke til, at hans Grøndalen bor betegnes som 

 Aurdalen. Grøndalen maa sættes ret under tallet 4, der hvor 

 der hos ham staar 2462'. Gneisen omkring Grøndalen sæter er 

 tildels temmelig ensartet, og f j eldet har paa afstand betragtet 

 et massivt udseende; ved nøiere betragtning sees dog altid skif- 

 righed. Bergarten ligner meget gneis, som vi kjender fra grund- 

 fjeldet; men den er væsentlig forskjellig fra gneisgraniten i 

 Røldals dalbund. 



R.-o. Ullensvang ligger paa østsiden af Sørfjorden. Skraa- 

 ningerne nede ved fjorden er heromkring meget bedækkede af 

 morænegrus. Man vandrer over saadant den første halvdel af 

 veien, naar man fra kirken gaar sydover til Frøisnes; paa den 

 anden halvdel har man finkornig gneis faldende mod sv., ikke 

 steilt. Ved Skrikdalen i øst for kirken har man forskjellige 

 finkornige, krystallinske skifere, mest gneisagtige, tildels meget 

 rige paa glimmer; ogsaa en del ren kvartsit forekommer; lag- 

 stillingen er svævende. Foran Skrikdalen ligger der store moræne- 

 inasser, hvori der forekommer svære, kantede stene. Indenfor 

 morænen ligger en flade af løsmateriale. Gaar man fra kirken 

 mod nord til Thveit, finder man et og andet sted blottet lidt 

 fast fjeld af gneisagtig skifer og hornblendeskifer i ikke meget 

 opreist lagstilling. Ved Lofthus er faldet 30° mod s.; her saaes 

 strækningsstruktur mod ssø. 



Paa vore karter har man grundfjeld angivet for Ullensvangs 

 omgivelser. Keilhau er i tvivl om, hvorvidt strøget ved Ullens- 

 vang (som andre lignende strækninger) bør aflægges som et 

 terræng for sig, der holdes ud fra „gneisterrænget". Paa 

 hoifjeldet her har L. v. Buch fundet udbredt kvartsit, som 

 man kunde mene tilhørte den længere mod øst iagttagne skifer- 

 formation (Gæa s. 363). Jeg maa ogsaa sige, at de fladtliggende 



