1896. j GEOL. IAGTTAGELSER I TELEMARKEN 0. S. V. 23 



af fjeldet er blevne berøvet sin støtte, og derved er der opstaaet 

 store afløsniuger og bristnirtger; der har dannet sig flere lange, 

 alenbrede, lodret nedgaaende kløfter; deres retning langs skrænten 

 og beskaffenheden af deres sider viser, at fjeldet bogstavelig 

 talt er sprukket itu, og man maa vente, at der engang vil ske 

 en alvorlig udrasning. Min fører fortalte mig, at gamle folk, 

 som i mange aar havde holdt øie med sprækkerne, mente, at de 

 tiltog baade i længde og bredde. Det er ogsaa naturligt, at en 

 pludselig og frygtelig ødelæggende kan være forberedt her paa 

 disse skrænter, som er 4000 fod høie og udsatte for atmosfæri- 

 liernes gradvis ødelæggende indvirkning; vi maa antage, at disse 

 gabende afgrunde profeterer om, at der vil finde sted en de- 

 struktion af betydelige fjeldmasser engang i fremtiden." 1 



Jeg saa disse Sørfjordens sprækker kort i syd for Jaastad 

 sæter, der hvor det fladere fjeld øverst gaar over i den bratte 

 styrtning ned mod Sørfjorden. Sprækkerne strækker sig i 

 n. — s.-lig retning og kan paa dette sted forfølges sammenhæn- 

 gende paa en strækning af henimod 1 / 2 km. Jeg undersøgte 

 dem i deres sydligste del, hvor de ender, uden at nogen fort- 

 sættelse af dem kan iagttages. Der er to hovedsprækker; siderne 

 er lodrette og bredden mest omkring x j% m. Den synlige dybde 

 kan være indtil omtrent 30 m.; men i virkeligheden er dybden 

 meget større, idet den nederste del af sprækkerne er opfyldt 

 af nedraset materiale. Sprækkerne sætter gjennem rundbuklet 

 fjeld, der delvis er dækket af jord, bevokset med lyng. Figuren 

 paa næste side viser, hvorledes sprækkerne optræder henimod 

 deres sydlige ende; de er delvis overdækkede af sten og jord. 

 En stor og en mindre bæk falder etsteds ud i den vestligste 

 (den til høire) af de to sprækker og forsvinder deri. Maaske 

 har der paa nogle steder fundet sted en sænkning paa omtrent 



1 Professor Chr. Smith omtaler et „koldehol" (temperatur under 0°) 

 lige op for gaarden Oppedal i Ullensvang. Han mener, at det staar 

 i Forbindelse med store revner, som gaar tvers igjennem fjeldet op 

 i dagen til høifj eldet. Gjennem disse revner falder kold luft ned 

 („Nogle iagttagelser, især over isfjeldene [isbræerne] paa en fjeldreise 

 i Norge 1812". Top. stat. saml. Anden dels andet bind. Chr. 1817). 

 Se ogsaa Johan Vibe: „Søndre Bergenhus amt". Kra. 1896, s. 234. 



